David?
David, vad är det här?
Det ser ut som en cykel.
-Är det din? -Javisst, det är den.
David, vad gör den här?
Du ska nog läsa kortet.
Är den från Mutt? David...
Nej, nej!
Han förstår dig så bra. Som om han ser in i din själ.
Jag är osäker på vad han ser, men han skådar verkligen inåt.
-Vad ska jag göra? -Med vad?
Jag menar allvar. Det är bara så fel.
Vad skulle han köpa för ring - en opal eller nåt?
Åh, en päronformad opal!
Hallå! Är det nån hemma?
Du måste backa upp mig nu.
-Du måste. Lova! -Klart jag gör.
-Såå? -Hej på dig!
-Det här betyder så mycket för mig. -Du behövde ju ett nytt fordon.
Verkligen. Jag behöver verkligen ett nytt fordon.
En bil vore ju trevligt. Men behöver jag egentligen en bil?
Inte nu längre, verkar det som.
-Du saknade dina spinpass. -Det gjorde jag.
Jag saknade spinningen - så du köpte en cykel!
Eftersom jag sa det, eftersom du är så omtänksam.
-Så du gillar den? -Hon älskar den.
Du behöver en sån här.
-En hjälm! -En hjälm!
-Jag fick den på köpet. -Sätt på dig den.
Jag tycker att du ta på dig hjälmen.
Det ska jag - den dag vi tar ut den här lilla ponnyn på en ridtur.
Jag tog med min cykel. Vi kan köra en provtur till kaféet.
Vad kul! (Jag hatar dig, David!)
Vi ses!
AUKTION IDAG
Lampor, kanske? De på motellet har såna där små glödlampor.
-De här är till för stora glödlampor. -Jag ser inga glödlampor här.
Men vi kan skaffa stora om vi har såna här lampor.
Jag vet inte. Lampor, kläder, smycken...
Den arma kvinnans hela liv ligger utvräkt på några billiga campingbord.
Gjorde de så här med våra saker?
Nej, de lade våra grejer direkt på gräsmattan.
Främlingar som rotar bland våra dyrbara pjäser.
Ja, och dömer oss som vi dömer den här stackars kvinnan.
Fast de skulle säga: "Vilken god smak de hade!"
-Undrar vem som fick golfklubborna. -Är det din första tanke?
De var specialgjorda.
Precis som mitt fotbad i sköldpaddsskal från Galapagos.
Det står väl hos nån skräpsamlare som låter katterna bajsa i det.
Det var bara prylar, Moira. Bara prylar.
Desingprylar, unika prylar.
Lyxiga saker inredda i ek och skinn. Tyskbyggda saker.
Jag blev glad av att shoppa förr. Stora glödlampor är inte min grej.
-Roland? -Jag tittar in, men bara en stund.
Hej... Är det nåt jag kan hjälpa dig med?
Jag funderade i morse. Men jag berättar inte var det hände.
Fast det var i ett litet rum och jag satt ner.
-Okej. -Jag tänkte...
"Vem kan hjälpa mig att välja blus till en kvinna?"
-Vet du vems namn som dök upp? -Nej. Rachel Zoes?
-Ditt! -Jag vet inte hur jag ska ta det.
Den är till Jocelyn.
Jag skulle göra det själv, men du vet, shopping...
Man går in, tittar igenom allt som hänger på galgarna och väljer-
-en färg man gillar, och så provar man för att se om det passar.
-Sen ska man köpa... -Ja, du beskriver vad shopping är.
Normalt är det inga problem, men jag letar efter nåt piffigt.
Nåt lite flott, lite elegant.
Vem är bättre på elegans än du? Den enda eleganta kille jag känner.
Så du vill att jag ska styla Jocelyn?
Det ska vara en överraskning.
Jag tänkte att kanske du och jag-
-kunde gå och shoppa tillsammans lite diskret.
Ja, javisst... Det kan vi. Det kan vi göra nån gång.
Toppen! Jättebra, fantastiskt.
-Vi kan gå när det passar dig. -Okej, bra.
Så du vill gå nu?
Tiden är lite knapp. Det är bara det.
Jag antar att du har hennes mått och en moodboard då.
Poängen med att ha en cykel är nog att cykla på den.
-Jag har fel kläder på mig. -Det är fem minuter dit.
Då är det ju knappt värt besväret.
Tycker du inte om cykeln?
Nej - jag älskar den! Men här finns så många rattfyllon.
-Klockan är tio på morron. -Tror du en alkoholist bryr sig?
Om det är färgen går det att fixa.
-Okej, jag kan inte cykla. -Va?
Jag kan inte cykla, sa jag!
Moira, titta på manschettknapparna.
Stjäl hellre bestick på kaféet.
De ser ut som sterlingsilver. Jag tänker lägga ett bud.
Hallå där, paret Rose!
-Hejsan. -Hej, Jocelyn.
Vilka skattsökare! Har ni hittat nåt?
Inget att hänga i julgranen direkt.
Halva nöjet är att försöka vaska fram guldklimparna.
Titta vilken madrass!
Där ser man. Vilket fynd!
Stackare, bedårad av en dödsbädd.
Madrassen är helt ny. Plasten sitter kvar.
Det är memoryfoam. Den måste ha kostat en förmögenhet.
Du får väl bjuda på den.
Varför såg inte du madrassen först?
-Vi behöver den! -Jag behöver manschettknapparna.
-Vad är det för storlek? -Vet inte, minst queensize.
-Den är för stor att forsla hem. -Nej, vi har lastbilen.
Men bökigt. Särskilt med era smala dörröppningar.
Johnny, hjälp mig gömma den så att andra inte får syn på den.
Vi behöver en topp och en underdel.
Som en kjol - kjolar känner du till, eftersom du bär en.
Det är byxor som råkar ha ett tygstycke draperat fram och bak.
Ja, en kjol. Vad tror du om det här? Den verkar hållbar.
Inom mode uppträder sällan "hållbar" och "elegant" tillsammans.
-Så häng tillbaka kjolen. -Inte den alltså.
Den här då? Jocelyn verkar gilla grälla blommönster.
Det här är liksom en speciell blus.
Har du sett "Djävulen bär Prada"?
Meryl Streep spelar en mäktig, sexig modekvinna...
Ja, jag har sett den!
Jocelyn och jag gillar att ha lite skoj med den idén.
Hon är Meryl och jag den ängsliga, men ambitiösa praktikanten.
Så du är Anne Hathaway?
Jag vet inte vem det är.
Den informationen räcker mer än väl för mig.
-Du dömer mig! -Inte alls.
-Men att cykla är rätt elementärt. -Är det verkligen det?
De flesta ungar lär sig nog cykla.
Och de flesta får huvudlöss. Tillfället dök tyvärr inte upp.
Inget sabbatsår i Belgien? Ingen pojkvän i Tour de France?
Jo, men jag behövde aldrig cykla.
David var en sån dramaqueen när våra föräldrar skulle lära honom-
-att de brände upp våra cyklar och aldrig mer pratade om det.
Jag kan en massa som inte du kan!
-Säkert. -Kan du förhandla på arabiska?
-Det är jättesvårt. -Jag tror dig.
Bli insläppt på Kiss Kiss i Tokyo utan en tuss mänskohår?
Kan man göra allt det, kan man säkert lära sig cykla.
Alexis?
Jag kom att tänka på en galen natt på Kiss Kiss.
Det här är nog det närmaste vi kommer Meryl.
Om hon har blivit sparkad från tidningen och måste gå på gatan.
Bravo! Den varianten har vi inte testat än.
-Jag tror inte... -Bra idé!
Letar ni efter Peter Pan?
-Ursäkta? -Ni ser ut som ett par "lost boys".
Jag heter Wendy. Shoppar vi åt en mamma eller flickvän?
Åt min fru, faktiskt.
Vi klarar oss bra, men tack i alla fall.
Om ni behöver mig finns jag här.
Det kan vara knepigt för män i dambutiker.
Jag är i goda händer. Här är en man med kvinnlig fingertoppskänsla.
Jag vet inte vad som menas med det.
Vi tar de här plaggen.
Får jag fråga om det är till en begravning?
Vi har nämligen rabatt på sorgkläder.
-Varför tror ni det? -Plaggen är så mörka och strikta.
-Det vill vi inte ha. -De är väl inte...
Jag har fått in några plagg som jag gärna vill visa er.
Behöver vi fler alternativ?
-Hon erbjöd sig. Vad är felet? -Allting här är så smaklöst.
Äh, nu är du larvig.
Jag vet att män brukar vilja vara på den säkra sidan-
-men jag tänkte: "Varför inte ruska om lite?"
Jag gillar dem!
-Är de hållbara? -O ja...
Hållbarhet kan man alltid räkna med på Blouse Barn.
-Om ni vill veta vad jag tycker... -Vill vi verkligen det?
...står det mellan de här båda.
Wow - som i "Sophies val".
Säg att ni inte rollspelar den filmen.
Vi kör alla Streepfilmer, kompis.
Skulle du kalla nån av dem "snabb att ta av"?
-Lustigt nog har båda tryckknappar. -Toppen!
Tja, då ska jag nog...
Vilken gillar du?
-Vet inte. Det är ett svårt val. -Tack, jag vet det.
Jag tycker bara att båda alternativen är lite...
-Vad då? -Vi har lagt så mycket tid-
-och energi på att hitta de enda plagg som inte är...
-Vad då? -Jag försöker hitta rätt ord...
-Flirtiga? Fräcka? -Slampiga. De är lite slampiga.
Jaså? Slampiga...
Då tar vi begravningskjolen...
...och den slampiga blusen.
Såld...till Johnny Rose för femton dollar!
Som jag hoppas du kan betala, med tanke på dina finanser.
Jag förstår. Jag har kontanter och vill bara ha manschettknapparna.
Vi fortsätter med sovrumstillbehör.
Först en alldeles ny queensize-madrass i memoryfoam.
Budgivningen börjar på femtio dollar. Vi har ett bud på femtio.
-Sextio! -Moira.
Jag anar en batalj mellan budgivare. Får jag sjuttio?
-Sjuttio. -Sjuttio! Får jag sjuttiofem?
-Sjuttiofem! -Vad gör du, Moira?
Madrassen vi sover på nu är stoppad med knivar och taggtråd.
-Sjuttiofem. Får jag åttio? -Åttio!
-Nittio! -Vi har inte råd.
-Du fick manschettknapparna. -För femton dollar!
-Hundra! -Hundra!
-Du lade ett bud mot dig själv. -Hundrafem?
Minns du vad vi sov på förr? Texas Kings!
-Hundratrettio! -Wow! Hundratrettiofem?
-Hundrafyrtio! -Hundrafemtio!
-Hundrasextio! -Snälla Moira!
Hon har redan en bra säng.
-Hon är girig. Hundrasjuttio! -Du gjorde det igen.
-Jag vet vad jag gör. -Vi är klara här, Ray.
-Hundraåttio! -Hundraåttio! Hundranittio, nån?
Hundrani... Tvåhundra!
Tvåhundra! Ni satsar verkligen, mrs Rose, det är förvånande...
-Det var bara ett skämtbud, Ray. -Jag förstår.
Tyvärr är skämtbudet det högsta vi har - tvåhundra dollar.
-Första, andra... -Tvåhundraett.
-Tvåhundraett! Första, andra... -Stopp.
Såld till Jocelyn Schitt för tvåhundraen dollar.
Fan!
Tack för den förtjusande turen.
Du verkar vara lite upprörd.
Var har du fått det ifrån?
Heart var på bilradion, men ingen sjöng med i de pipiga delarna.
Du borde vara nöjd. Du gjorde riktigt bra ifrån dig idag.
Inget vi köpte idag kom i närheten av det Meryl Streep-
-har på sig i filmen. Inget!
Jäklar vad du är lättstött.
Du är som en fintallrik man är rädd ska åka i golvet.
Jag fattar inte vad du menar.
Jag har inte mycket här i världen, men en sak har jag.
-Självrespekt? -Nej, smak.
När den inte uppskattas eller ännu värre, öppet undergrävs-
-kan det hända att jag blir lite upprörd.
Vänta, David. Hör på nu.
Om jag inte vore så lättpåverkad av kraftfulla kvinnor i butiksmiljö-
-hade jag varit på din sida.
För jag tycker verkligen att du har väldigt skarp blick.
Tack, det var snällt sagt.
När Jocelyn ser blusen ska hon få veta vem som valde den.
-Inte jag. -Men det tänker jag säga.
Tack så väldigt mycket.
-Det här är löjligt. -Så lär man sig.
-Alla tittar på mig, Mutt. -Ingen tittar på dig.
Är allt som det ska?
Folk såg en flicka kämpa med sin cykel. Jag trodde det var en knatte.
Nej, jag är en fullvuxen ung kvinna.
Så här lärde mig pappa att cykla och nu lär jag dig.
Tur att jag kunde cykla när vi dejtade.
Jag litar inte riktigt på din pappas lärartalanger.
En av mammas pojkvänner hade ett riktigt bra trick.
"En fot på marken, en på pedalen och stick iväg."
Det låter kul, jag gillar det. Vi provar.
Okej, men om du aldrig har gjort det förr...
-Där ser du! -Vänta.
Kommer du eller ska jag fortsätta rakt fram?
Hon kan inte bromsa än.
Stick iväg bara, din korkade brud!
Så brukade han också säga.
-Roland? -Har du tid ett ögonblick?
Vad är på gång?
Jag tänker göra dig till den populäraste killen i rum sex.
Är det madrassen?
Jaja, jag är godhjärtad - sprid det inte bara.
Jag övertalade Jocelyn att ge den till er.
Ger du oss madrassen?
I stort sett, den är din för tvåhundra.
En dollar mindre än ni betalade.
-Den har knappt lämnat plasten. -Vi har inte råd.
Jag begriper - mästerförhandlaren är igång.
-Hundranittiofem då. -Vi har inte råd.
Hårda bud alltså? Jag är med.
-Hundraåttiotvå och femtio? -Hej då, Roland.
Femtio dollar.
-Femtio? -Jag ska säga som det är.
Vi provade den så fort Jocelyn tagit hem den.
Ni provade den?
För lite studs för dunkandet, om man säger så.
Men med tanke på er höga ålder kan det funka bra för dig och Moira.
Så gamla är vi inte... Men...femtio?
Heder åt er, mr Rose.
Jag måste medge att den är väldigt bekväm.
Endast det bästa är gott nog för dig.
Ändå ville de inte ha den...
De tyckte nog bara synd om oss.
Det verkar konstigt, John.
Särskilt som Jocelyn betalade tvåhundra för den.
Jag tror att de provade och tyckte att den inte passade.
Och med "provade" menar du...
Jag menar att...de provade den.
Herregud!
Åh, Gud - det är memoryfoam!
Vi har ju sovit över hos Kennedys.
-Värre än så kan det inte vara. -Kennedys är inte Roland!
De går på läkarkontroller och tvättar sänglinnet.
Den måste vara bättre än motellmadrassen!
-Vem vet vilka som har testat den! -Gör det saken bättre?
Det här är en femtiodollarsskänk från ovan.
Tänk efter - jag känner varken fjädrar, spikar eller muttrar.
Det är bekvämt. Kom och lägg dig.
Imorgon köper vi ett madrassöverdrag.
Javisst! Så ska det låta.
Du får inte ens tänka på det.
-Håll cykeln rakt. -Jag vill inte göra detta.
Det kommer att kännas så bra!
Mina fötter är illa koordinerade. Du slapp minnsann benskenor.
Sluta skylla allt på dina inåtvända tår.
-Herregud! -Er mor och jag ska...
-Vad håller du på med, David? -Jag lär honom att cykla.
Gör inte det, jag tål inte att se blod.
Du kommer att skada dig!
En fot på pedalen, en på marken och så sticker du bara iväg.
-Vad menas med det? -Jag håller i baktill.
Han kommer. Fort, fort!
Pedalerna gör att cykeln rör sig!
-John, han klarar det! -Du klarar det, grabben!
Herregud...
-Hämta en kamera! -Hämta ingen kamera!
David, titta hit!
Text: Maria Cederroth www.sdimedia.com