Klokken er 08.15. Roland er her ikke endnu.
Er vi en halv time forsinket til præsentationen, bliver vi til grin.
De stresser mig, mr. Rose, og jeg drak lige en flaske cannabisolie.
Vi må tilbage til butikken snart.
David. Din far og Stevie har brug for al den hjælp, de kan få.
- Hjælp? - Jeg sagde "støtte".
- Privatflyet er et meget godt tegn. - Privatfly? Må jeg komme med?
- Jeg bytter gerne. - Du klarer det fint.
Okay, han er her. Så smutter vi, Stevie.
Stevie? Sørg for, at de giver ham en masse alkohol på flyet.
Johnny! Se på mig! Jeg er dig!
Tænk, at dit jakkesæt passer mig. Jeg er meget mere atletisk bygget.
Han ser ud, som da jeg mødte ham.
Han er sikkert lige så flot som altid.
Gutter, i morgen kan jeres butik være officiel leverandør -
- for Rosebud-moteller over hele landet.
Jeg tror på Dem, mr. Rose!
Der er mintpastiller i lommen. Der var meget løg i ... omeletten.
Farvel, mine conquistadorer! Vi afhænger ... nej, hepper på jer!
Bare vink.
Stop din trommen.
Jeg har det ikke så godt. Er privatfly altid så rystende?
Undskyld, Stevie. Jeg er bare ivrig efter at komme i gang.
Jeg tror på det her team. Og vi har en idé -
- som kan blive en fin juvel for Advantage Capital Association.
- Enig? - Enig?
Ja, da.
Mr. Rose? Ruth Clancy. Mike Morrisons assistent.
- Det er en ære at møde Dem. - Hej, Ruth. Kald mig Johnny.
Er der vand, hvor vi skal hen? Jeg blev pludselig tør i munden.
Der er vand i bestyrelseslokalet.
Mike har lovprist dig, lige siden du kontaktede ham.
Han er knust over ikke at kunne deltage i mødet.
Han måtte hoppe på et fly i sidste minut til Johannesburg.
Men han hilser jer.
- Vi kan altid vente på ham. - Han bliver der i en uge.
Mine forældre tog mig ofte med til Rose Video, da jeg var lille.
Jeg elskede de gratis popcorn. Nydeligt træk.
Tak, Ruth. Det er vigtigt at gøre oplevelsen mere personlig.
Jeg er enig helt.
- Hej. Ruth. - Stevie. Skønne kontorer.
- Kontor. - Tak. Her er bestyrelseslokalet.
Vil nogen have en mintpastil, før vi går derop?
- Jeg kigger på dig, Johnny. - Ellers tak, Roland.
Værsgo.
- Hvad laver du? - En mindre omorganisering.
Du ser ud til at pakke.
Du ser nogle genstande anbragt i en kuffert -
- og drager straks konklusioner.
- Du pakker altså ikke? - Det er en sikkerhedsforanstaltning.
Gud forbyde, at jeg endnu en gang tvinges til at evakuere -
- uden at nå gennemgå alt grundigt.
- Hvem ville evakuere dig? - Mig, hvis din far får grønt lys.
Og hvortil?
Kontoret ligger i New York, så man kan kun antage ...
New York? Hvornår ville du fortælle mig det?
Eller ville du bare rejse midt om natten?
Alexis, neurose klæder ikke en ung kvinde.
Hvad skal vi så gøre? Efterlader du os her?
Lad os ikke tælle fjerkræ, før de er udklækket.
Afhængigt af omstændighederne får vi måske slet intet gæsteværelse.
Okay. Interflix' kontor ligger der -
- og de vil tale om at fortsætte vores forretningsrelation.
Tillykke, Alexis.
Teknisk set er det ikke nyheder endnu, men det er gode nyheder.
- Hej. Hvad laver du? - Arbejder. Hvad laver du?
Jeg holder pause. Hvad laver du egentlig?
Kigger på lejelejligheder i New York. Hvad laver du egentlig?
Jeg glemte pung, nøgler og mobil. Hvorfor gør du det?
Når far har underskrevet kontrakten, så flytter vi til New York.
- Hvad? Hvem flytter til New York? - Mor og far. Og jeg.
- Ville ingen inkludere mig? - Jeg har kun lige fået det at vide.
Det er måske et dumt spørgsmål, men hvad hvis aftalen falder igennem?
Det her ved du ikke, men når nogen sender et privatfly -
- så er han meget interesseret. Stol på mig. Og Tiger Woods.
Bare rolig. Jeg vidste, at du ville blive panikslagen -
- så jeg leder efter en treværelses. Det var så lidt.
Og hvis min mand og jeg ikke vil dele lejlighed med dig?
Prøv at finde en billig toværelses et sted, der ikke er Atlantic City.
Det er meget at fordøje på en tirsdag.
Jeg må tale med Patrick. Skal vi flytte vores butik?
New York ville være et godt marked -
- især hvis vi bliver leverandør til de andre moteller.
David, se her. Udsigt til parken. Jeg får mit eget badeværelse.
Og dit soveværelse har en seng, man folder ned fra væggen.
Vi er to. Vi tager det store soveværelse.
Men jeg har mange frakker.
Jeg vil se Kerry Washington i kvindeversionen af "12 Angry Men".
Du må ned på jorden et øjeblik.
Du får aldrig fat i billetterne, men jeg elsker din entusiasme.
Jeg må tilbage til arbejdet. Jeg taler med Patrick -
- og så mødes vi igen, for vi har meget at gå igennem.
Tænk, hvis vi ikke er enige om dekoration, duftlys etc.
Totalt.
Jeg vil ikke blive for begejstret -
- men jeg vil deltage i billetlotteriet til Kerrys show.
Elle Fanning er efter sigende utrolig som formanden.
Åh gud.
Det her er mr. Rose og hans kolleger.
- Gulvet er jeres. - Goddag, alle sammen.
Jeg ville gerne sige "længe siden" -
- men Mike er her ikke, og vi har lige mødt hinanden.
Godt, I er her. Bryce Wilson. Min partner Tripp Campbell.
- Sig hej til Advantage Capital. - Hej.
Bare jetflyet levede op til Johnny Rose-standard.
Men nu er økonomiklassen vel Johnny Rose-standard.
Det var noget af et slag.
Det kunne være sket for hvem som helst af os.
- Men tak, fordi I fløj os hertil. - Det var Mikes idé.
Han var ked af ikke at kunne deltage.
- Lad os gå i gang. Hej. - Driftschefen har talt.
Først vil jeg præsentere jer for mit team.
Stevie Budd og Roland Schitt. Og vi er Rosebud Motel Group.
Vi har læst informationen.
I vil opkøbe lokale moteller og sælge boutiqueoplevelser.
Korrekt.
Stevie, kan du gennemgå prognoserne?
Okay.
Så ...
I tænker måske:
"De her moteller er små. Hvordan og hvorfor bør vi investere?"
Det er et godt spørgsmål.
Det håber jeg. Det er derfor, vi er her.
Her er grunden:
I øjeblikket er der over 250.000 moteller til salg i Nordamerika.
Desværre er det en døende industri, men den har alligevel potentiale.
Anvend vores genoplivningsmodel ...
Genoplivning.
Skal jeg vente, til den er i gang?
Firmaet er milliarder værd, men teknikken slår knuder.
- Jeg kontakter IT-afdelingen. - Pumper I pollen ind her?
Må jeg tage lidt vand?
- Kors. - Roland. Hvad laver du?
- Lad os tage fem minutters pause. - Bare rolig. Vi tørrer det op.
- Godt. - Beklager, mr. Rose.
Nej, undskyld ikke. Fem minutters pause er en god idé.
Sådan der.
RÅDHUS
Piger! Det var ikke nødvendigt.
Jocelyn, er du blevet offentlig opråber?
- Nej, Moira ... - Dit snedige fjols.
Ja, det er sandt. Vores mænd, med min mand i spidsen -
- befinder sig i New York -
- for at lave en præsentation til de store selskaber.
Hvor spændende. Mon de besøger M&M-butikken?
Deraf vores nært forestående flytning til The Big Apple.
- Hvabehar? - Jeg har intet sagt endnu, Moira.
- Hvorfor så denne fest? - Grace flytter til Elm Valley.
Derfor står der "Farvel, Grace" på kagen.
Nå, jeg troede, at I udpegede en af mine betydelige attributter.
Okay, vi udglatter det, indtil Grace ankommer.
- Jeg er lige her. - Ja, du er. Grace.
Med dit ængstelige smil. Jeg vil savne dig mest af alle.
Er det ikke lidt for tidligt at tale om alt det her?
Nej, bare rolig, Jocelyn. John ligger årtier foran dem.
Okay, så har jeg det lidt bedre.
Rolands sms foruroligede mig lidt, men jeg lægger for meget i det.
Har du modtaget korrespondance? Hvad er det?
- Et eksploderende tegnefilmshoved? - Det ligner tre hoveder.
De får folks hjerner til at eksplodere. Hvad er problemet?
Når Rollie sender den emoji, plejer han at være i knibe.
Ja, jeg får mange af de sms'er under byrådsmøderne.
Nej, hør her, Jocelyn. Aftalen skal i hus.
Der er intet alternativ.
Okay? Så enkelt er det.
Du krammer meget hårdt om mit håndled.
Okay, vi fortsætter med at fejre Grace.
- Jeg er Grace. - Det ved jeg.
Men hun ... du fejrer det ikke nok. Nej.
Du var ikke længe nok væk.
- Har jeg en overraskelse til dig? - Jeg ved det ikke. Har du?
Nej, men du får halvdelen af min muffin.
- Hvorfor tog det så lang tid? - Sidder du ned?
Åbenlyst ikke. Hvad sker der?
Som vi ved, er de i New York og får handlen i hus.
- Er handlen i hus? - Nej, de taler med folk om det.
Men når aftalen går igennem -
- vil de åbenbart flytte til New York.
- Vent, hvem? Dine forældre? - Ja, og Alexis.
Du virker meget begejstret.
- Vi flytter derhen med dem. - Hvad?
Alexis har allerede kigget på lejligheder til os.
En af dem var med i sæson 3 af "Sex in the City".
Wow.
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. - Ja, jeg blev også overvældet.
David ... vi har vores butik her.
- Okay. Vil du ikke flytte? - Det ved jeg ærlig talt ikke.
Du vil rykke vores liv op, og det kommer bag på mig.
Okay. Men lige nu er det bare snak.
Chancen er stor, at aftalen ikke går igennem -
- og i så fald var det bare spild af tid og rynker.
Jeg troede, at du ville blive glad.
- Kan en halv muffin hjælpe? - Jeg er ikke sikker.
Du tog den. Det er et godt tegn.
Vi kan ikke lade den dårlige start ødelægge det, vi er her for.
- Og hvorfor er vi her, Stevie? - Vi har en idé.
Nej, vi har en fremragende idé.
- Og de burde føle sig ... - Heldige, at de har os.
Undskyld, jeg forstyrrer, men vi er i gang igen.
Fint.
Okay, så er det nu.
Der jeg kom ind, lå banen halvt under vand.
Det spolerede hele turen. Grufuldt.
- Hvilken bane? - Ocean Course, Kauai.
- Hvilket hotel? - Vi har en villa på St. Regis.
Fint. Jeg har boet der flere gange.
Lad mig nu spørge: Hvor mange af jer har boet på motel?
Moteller er små hoteller uden golfbaner, hvis I ...
Godt, I er i det mindste bekendte med dem.
Når jeg siger "motel", hvad tænker I så?
- Nedslidt? Beskidt? Utrygt? - Ja, noget i den stil.
Jeg plejede at tænke det samme.
Jeg så moteller som en sidste udvej. Det grufulde stop undervejs.
Men jeg tog fejl.
Moteller har potentialet til at tilbyde et vindue -
- til småbylivets unikke charme.
Og det er præcis det, Rosebud Motel Group vil gøre.
Luk den vinduet, og genopliv det klassiske motel.
Med lidt maling og nedvask af gamle møbler rækker langt.
Netop. Antallet af gæster er steget med 400%, siden vi annoncerede.
Og gjorde rent.
Hvis vi kan gøre det med ét motel -
- så forestil jer, hvad vi kan gøre med 10.000.
Jeg beder ikke om velgørenhed. Jeg tilbyder jer en mulighed.
Der er værdi i de her moteller.
Spekulerer I på, hvordan jeg kan være så sikker?
Min familie og jeg har boet på et motel de sidste tre år.
Jeg ville ikke bytte det for noget.
Så meget tror jeg på den her idé. Som Stevie kan bekræfte:
Hvis min familie kan trives på et motel, så kan alle.
Og jeg vil ønske, at jeres familier snart vil opleve kærligheden -
- og de simple nydelser under bare én enkelt nat -
- på et Rosebud-motel.
Hvor hvert eneste ophold føles som hjemme.
Tak for jeres tid.
Mr. Rose. Det var virkelig godt.
Så du deres ansigter? De kunne vist lide det.
Selv jeg var imponeret. Og jeg troede, du havde kvajet dig.
Havde du ikke en mappe?
Når Johnny imponerer mig, bliver jeg forvirret og glemmer, hvad jeg laver.
Hvad havde du i den?
Intet. Du bad mig se skræmmende ud, så jeg tog den med.
- Jeg henter den. Vi ses dernede. - De var virkelig god, mr. Rose.
Først en videobutik og nu en kæde. Vil han også opfinde bipperen på ny?
- Jeg glemte min mappe. - Glem ikke den.
Ved I, hvad det krævede af Johnny Rose -
- at komme tilbage og gøre det efter så lang tid?
I burde skamme jer. Skam jer, alle sammen.
Jeg har lige indset, at I flyver os hjem -
- så jeg undskylder for mit udbrud, men jeg fortryder det ikke.
Manden er en legende.
Familie!
- Hvad sker der? - Intet. Jeg er urolig for jeres far.
I var ikke opmuntrende nok, før han fløj.
- Jeg lavede et kort. - Jeg sagde noget sødt.
Vi må gøre noget. Sende ham lidt energi.
- Hænder, børnlille. - Hvad sker der?
- Vi burde måske knæle. - Du skræmmer mig.
Kom nu.
- Okay, beder vi? - Vær ikke latterlig.
Til rette vedkommende: Der er en mand derude.
Min mand. Han prøver at genopbygge det, vi har mistet.
Undskyld. Han er 1,78, taler langsomt ...
- Okay, de har vist fattet det. - Det er vores tur til at støtte ham.
Det føles lidt desperat.
- Kan vi slippe? - Nej!
Han har arbejdet hårdt, mens vi andre har lallet omkring.
- Det synes jeg ikke. - Absolut ikke.
Jeg bønfalder jer, viderefør følgende:
John, min machomand, du fortjener ikke endnu en fiasko.
- Hvad sker der? - Jeg ved det ikke. Bare spil med.
John, vi er her for dig.
Alexis, din hånd er tør som et efterårsblad.
Jeg er bare glad for, det er overstået.
De lokaler er aldrig lette, men du var der for mig.
Okay, jeg har min mappe. Hvor er bilen?
Vi har et par minutter. Bilen er her ikke endnu.
Jeg glæder mig til lidt champagne på flyet.
- Vi kan endelig hygge os lidt. - Forhast nu ikke dig selv, Johnny.
- Mr. Rose. - Ruth. Glemte vi noget?
Vi behøver ikke at få vist døren. Kom, folkens.
Jeg ville bare personligt takke jer for jeres præsentation.
Det var da så lidt.
Jeg følte, at vi gjorde indtryk derinde.
Bestemt, men de går ikke videre med ideen.
- Hvordan beslutter de så hurtigt? - Bare rolig.
De har sagt nej til tusinde gode ideer.
Jeg var der, da de sagde nej til Uber.
Nå ...
Det var vel det.
Jeg burde ikke sige det på virksomhedens grund -
- men to af de underordnede partnere og jeg starter selv op.
Vi har teamet og kapitalen og starter i næste måned.
Det her er nøjagtig sådan et projekt, vi gerne vil støtte op om.
Jeg burde måske vente på at høre fra Mike.
Jeg tror, du bør lytte til hende.
Tro mig, de deroppe fortjener ikke at gøre forretninger med dig.
Mr. Rose, jeg fornemmer gode vibrationer fra hende.
Vi vil gerne invitere jer på frokost og høre mere om jeres forslag.
Okay, jeg hører endnu et køretøj. Grovere dæk.
De kommer, når de kommer.
Er det ...? Kan det være deres limousine?
- Det er dem. - Jeres far ville sige det herhjemme.
Det kan gå begge veje.
- Truslen om fiasko er inhuman! - Nej, spændende.
Det er som "Deal or no deal", men med resten af vores liv.
John!
- Er du forretningskvinde nu? - Ja, sgu.
Jeg kørte aftalen hjem. Det gjorde jeg virkelig.
Vi gjorde det. Vi gjorde det alle sammen.
- Zhampagne! Zhampagne til alle! - Vi har kun champagne.
- Champagne til alle! - Ja!
Tekster: Louise Tang www.sdimedia.com