Det er år 4032.
Menneskers ødeleggelser av miljøet, har skapt evolusjonære avvik,
såkalte abbyer,
som hersker over jorda.
En mann så katastrofen komme.
Han skapte en ark for menneskeheten,
og lot noen få utvalgte få sove
i 20000 år og trosse menneskehetens utryddelse.
Omgitt av fjell, og beskyttet av elektriske gjerder,
gjør de siste mennenskene på jorda
sitt ytterste for å overleve i en by kalt Wayward Pines.
Tidligere på Wayward Pines...
-Hvor er vi? -Du er i Wayward Pines.
Søren, stopp bilen.
Han vil ta deg inn og prate med deg om dette.
Jeg gjør det Pilcher ville ha gjort.
-Jason! -Vil du ha slutt på drap, er vi her.
Ta dem.
-Første generasjon kan aldri skade... -Jeg skader dem Ben.
-Og Theo? Han er dyktig.
Hør, Rebecca.
Vi må dra herfra med en gang.
Det virker råttent her.
Klare regler, alvorlig straff.
Klart og alvorlig.
Hva er på andre siden av gjerdet?
Hva driver du med, Mario?
Kom tilbake, Mario!
Hvem vil være med oss på denne reisen?
Reisen inn i fremtiden.
Hvor vi ikke bare gjenoppbygger byen,
men også menneskeheten.
Skal vi velge ut de smarteste og beste i samfunnet?
Nei.
De har hatt sin karriere, og de ødela nesten planeten.
Så i stedet valgte vi bonden, læreren,
legen, politimannen,
Menn og kvinner som vet hvordan man arbeider.
For mye jobb skulle utføres.
Men for dem som brøt regler, vil det ikke finnes kompromisser.
De må ta konsekvensene av sine handlinger i det offentlige,
så alle ser.
Hvor skal de?
Bytt kameraer.
Mario. Her.
-Hva gjør de? -Vi er ikke sikre, sir.
Send beredskapsenheter.
Gjør klar jeepene på kontrollpunktet, jeg er på vei.
-Vi drar også. -Ja, sir.
-Jason... -Vi klarer oss.
Vi må se det som faktisk skjer.
Stopp sendingen. Folk må ikke få panikk.
Ja, sir.
Sku den på igjen. Mannen min er der ute.
Vi må dra.
Tror du det er bedre der ute?
Vi deler oss og trekker dem i flere retninger.
Jeg vil ha et team opp på nordsiden av veggen.
Jeg vil ha et team på sørsiden.
Kerry!
Lege! Lege, her!
Gjør noe.
Ok, herregud.
Jeg tror hun må fraktes til sykehus.
Få kontakt med sykehuset, si at vi er på vei.
-Ja, sir. -Hold ut, Kerry.
Skal de gjøre klar for operasjon?
Sir?
Vi gir henne væske nå. Hun har dype rifter, og
mulige indre skader.
Jeg har ikke erfaring med dette, sir.
Jeg beklager.
Mario.
Finn Dr. Yedlin.
Kameraer så ham i seksjon seks.
Avlingene?
Ja, fort.
Kom igjen, da drar vi.
Fyr løs!
Ta dem!
Går det bra?
Dr. Yedlin!
Kerry mistet mye blod da hun ble angrepet av en abby.
-Hun kan ha indre... -Vil du svare på spørsmålene mine?
-Glem spørsmålene... -Svar meg!
Hvor er kona mi?
Glem kona di. Nå skal du gjøre dette!
Jeg gjør ingen ting før du...
Før du forklarer alt dette.
Ønsker du å dø?
Du, Kerry, kona di, alle oss.
Vi kommer alle til å dø.
Du aner ikke hva som foregår her.
Hvem skal operere henne? Du?
Eller kanskje en av de gravide 12-åringene dine?
Du skal hente Rebecca inn her,
og fortelle meg alt som foregår.
Nå.
-Å, herregud. -Rebecca.
Takk og lov for at du lever.
Herregud.
Greit, det holder, lege, kom igjen.
Jeg sa at dette var del én.
Hun er der inne, bare få henne stabil, så skal vi snakke.
Jeg tror deg ikke.
-Lege. -Jeg vil vite hvor vi befinner oss.
Jeg vil vite hvorfor det gjerdet er der.
Jeg vil vite hva som befinner seg på baksiden av gjerdet,
og jeg vil vite hvorfor en mindreårig tulling
får bestemme alt her.
-Slutt, Theo. -Du er pliktig.
Vil du at jeg skal trygle?
Hva?
Du ble kidnappet i Hawaii og ble frosset ned.
Menneskeheten ble utryddet, fordi vi ødela omgivelsene.
Og planeten er blitt overkjørt av evolusjonære avvik.
Gjerdet beskytter oss mot dem.
Menneskene i denne byen, er de eneste gjenlevende.
Noe sted. Noen gang.
-Jeg vil vite sannheten! -Herregud!
Nei, vær snill å stoppe.
Mario!
Nei, for Guds skyld.
-Si det, Rebecca. -Ja, Theo.
-Hun holder på å dø! -Hør på meg, Theo.
Bare gjør det du må for å redde henne.
Bare gjør dette.
Greit. La ham gå.
Du vil klare deg.
Du er veldig heldig. Det er det han sier.
Kom flere abbyer seg over?
Vi brukte granater så de trakk seg tilbake.
Vi sikret gjerdet. Alt er bra.
Hva med innhøstingen?
Hvordan skal vi kunne få mat inn?
Hva med rebellene som overga seg med Ben?
Nei. Du må ikke bekymre deg om det.
Du må hvile.
-Takk for at du tar deg av meg. -Selvsagt.
Det vil jeg alltid gjøre.
Hvor er dr. Yedlin? Jeg bør takke ham også.
Du behøver ikke takke ham.
Han gjorde bare jobben sin.
Så vidt.
Hvem bor her?
Er du sulten?
Det må du være.
Vi får se hva vi har her. Det er nok ikke mye.
Rasjoner blir levert hver tirsdag.
Men siden du er her, bør vi få dobbelt opp.
"Rasjoner"?
Det har blitt mindre og mindre.
Du skjønner.
Det er en av grunnene som forårsaket opprøret.
Men vi ble fortalt at innhøstingen er nær.
Jeg skjønner at dette er vanskelig for deg, Theo.
Men det er vanskelig for dem også.
Å finne balansen mellom riktig mengde informasjon.
Da du våknet opp fra nedfrysingen...
Du tror ikke på noe som helst av dette.
Først gjorde jeg ikke det.
Det var vanskelig å vite hva jeg skulle tro.
Men jeg har lært å akseptere det over tid.
"Over tid"?
Over dagen du har vært her?
Jeg har vært her i tre år, Theo.
Jeg bor her.
Kommer du til møtet?
Ikke hvis det handler om krig.
Opprøret er over.
Jason setter alt på plass igjen som før.
Du er en av Pilchers beskyttede.
Jeg tenkte du ville bli glad.
Jeg er glad, kan du ikke se det?
Jason vil høste inn avlingene.
De er vel klare?
-De ser klare ut. -Ja.
Vi har allerede utsatt det for lenge med hensyn til opprøret.
-Vi burde ikke vente. -Hva med abbyene?
De klatrer over likene sine, for å komme nær oss.
De ofrer villig seg selv.
Vi ser ikke slik oppførsel
i Pilchers årelange forskning.
Det ligner ingenting vi har sett i vår tid i Wayward Pines.
Vi var nødt til å plante der ute.
Fordi de kjemiske nivåene i jorden innenfor gjerdet endret seg.
Kan vi hente maten?
Så lenge vi beskytter de som henter den?
Du vet at jeg stoler på deg, CJ.
Er du sikker på dette?
Vi skal beskytte innhøsterne. Det må vi.
Hvordan?
Vi har satt på plass noen flammekastere.
Kommer de for nært, brenner vi dem.
-Du kan ikke kontrollere ild. -Vi kan kontrollere den.
Den er et element. Det lever og er uforutsigbart.
Det er som å kontrollere vinden eller sola.
Oppførselen deres har endret seg, så vi må endre oss.
Det er på tide å ta igjen. Hardere enn noen gang før.
Ha tro på at vi ikke knekkes.
Du sa tre år, men jeg så deg for tre dager siden.
Jeg så deg for tre dager siden i en hytte.
-Husker du hytta? -Det betyr ingenting.
-Husker du hva du sa? -Det betyr ingenting.
-Jeg slo hodet. -Det var lenge siden for meg.
Hvor alvorlig var skaden?
-Ble jeg lagt i koma? -Nei.
Var vi på Hawaii?
-Ja, vi var på Hawaii. -Virkelig?
Hvor fikk jeg denne? Er vi gift?
Glem alt dette, Theo.
Jeg vet at det ikke er epileptisk...
Hører du på meg, Theo?
Hører du? Hør på meg.
Ingenting betyr noe.
Alt som betyr noe, er at vi er her, og vi må finne en måte
å overleve på i Wayward Pines, som alle andre.
"Alle andre"? Det finnes ingen andre. Dette er ikke virkelig.
Det er en hallusinasjon.
Føltes det virkelig?
Man har ikke smerter når man hallusinerer, Theo.
Theo.
Du lever.
Vi må åpne.
Hei, Nancy.
Alt vel?
Trey får ikke igjen pusten.
Det har gått dager nå.
Han sier det er vondt.
Noe er galt.
Jeg beklager.
-Alt er litt... -Jeg vet det.
Men jeg hørte om at det er en lege i byen igjen.
Du er lege, er du ikke?
-Ja. -Kan du hjelpe oss?
God morgen, Wayward Pines.
Solen har steget over en ny dag.
Nå feirer vi vårt gode hell
og fortsetter å leve som normalt.
God morgen, Wayward Pines.
DR. THEODORE YEDLIN, M.D. DIREKTØR FOR MEDISIN OG KIRUGI
God morgen, Dr. Yedlin. Jeg er Arlene Moran.
Jeg er resepsjonisten her ved sykehuset.
Og du skal vite at jeg hjelper deg gladelig om du trenger meg.
Jeg er ikke profesjonell innen feltet.
Så ikke jeg deg her om kvelden?
-Var det ikke deg? -Jo.
Det var meg. Jeg ble litt hissig.
Det skjer med jevne mellomrom. Det beroliger meg.
Så jeg er klar for jobb nå, ellers holder jeg bare på med gass.
Hva enn du måtte trenge.
Dr. Yedlin.
Du har mange pasienter denne morgenen.
Vi er klare når du er det.
Og bare for å ha sagt det, sir, så var det du gjorde med Kerry,
-veldig... -Slutt med det. Takk.
WAYWARD SKJØNNHET
Rebecca.
Hvordan går det, Theresa?
-Unnskyld, jeg er fortsatt... -Jason satte Ben bak gjerdet.
Hva?
Det er hva folk forteller meg.
Hvordan kan det ha skjedd?
De er begge i første generasjon.
Det er Jason.
Mannen din var vel der ute han også?
Og han lever.
Så kanskje Ben lever. Det er mulig.
Ja. Det er mulig.
Javel, du må få mannen din over til meg
når han kommer hjem, greit? Jeg må vite det han vet.
-Vær så snill, Rebecca. -Jeg...
Rebecca.
Du har også mistet noen, men du fikk nettopp én tilbake.
Vær snill og hjelp meg.
Litt av et syn, eller?
Ikke bekymre dere, den er ikke farlig. Husk alltid at en god abby...
Er en død abby.
Fantastisk.
Dette er et av fem kadavre
som vi for tiden studerer på vårt nye, utvidede forskningssenter.
Vi har også tre levende avvik.
Nei, ta det med ro.
De sitter innesperret i bur av beste sikkerhet,
og de er ofte tungt bedøvet.
Med Jasons oppmuntring,
og støtte for programmet, lærer vi mer hver dag.
Og jo mer vi forstår,
desto bedre sjanse har vi til å lære deres svakheter, eller hva?
Jeg vet at jeg ikke tilbringer like mye tid på akademiet som før,
nå som jeg leder all forskning,
-men hvis dere har spørsmål... -Hentet du den fra haugen?
Den haugen de lagde for å komme seg inn.
Hvor har du hørt om dette, Frank?
-Skal de gjøre det igjen? -Nei.
Nei, ikke nå som de vet hvordan vi forsvarer oss.
Husk, barn.
Wayward Pines fungerer når vi jobber sammen.
Så lenge vi står samlet, blir vi ikke dratt inn
i noe ubehagelige eller splittet
som enkelte medlemmene av dette samfunnet prøver å kultivere.
Står vi sammen, er vi trygge.
Vi er helt trygge i Wayward Pines.
Tungen hans er ganske oppsvulmet.
Moren din sier at du får litt vondt.
Vil du vise meg hvor?
Armene mine også.
Leddene.
Ja, dette er tegn på underernæring.
Hvordan er situasjonen hjemme?
Han får mat først.
Jeg skjønner at matforsyningene er små.
Men hvordan er det med det grunnleggende? Multivitamin eller...
Ikke alle kvalifiserer seg, Dr. Yedlin.
Hvordan kvalifiserer man seg for vitaminer?
Dette kan vi ordne.
Vi tømmer magesekken hans og ringer gastroenterolog og...
Bortsett fra at vi ikke har gastroenterolog, så...
Jeg gjør det.
Mange pasienter, doktor.
Dr. Yedlin.
Det må være litt av en forandring.
Men med din hjelp, vil beboerne straks være trent opp...
Vet du hva slags form innbyggerne dine er i?
Da er det flott at du jobber.
Det er slikt vi gjør her i Wayward Pines.
Det gir ikke så mye mening det du gjør her.
Det har du ingenting med.
Jo, det har jeg, for du sender fortsatt pasienter til meg.
Det er ikke din jobb å si hvordan jeg skal styre ting.
I det hele tatt foreslå noe.
Siden jeg sverget ed, er det min oppgave å redde folk.
Jeg er vel den eneste som kan gjøre den jobben. Er jeg ikke?
Hvordan går det med Kerry i dag?
Du kan fortelle meg hva du vil om dette stedet.
Og jeg vil kanskje godta noen versjoner.
Det jeg ikke godtar, er at jeg våknet opp i et diktatur.
-Hjemme i den virkelige verden... -Dette er den virkelig verden nå.
Da vil jeg jobbe hardere for å redde den lille verdigheten som er igjen.
Du gir meg en lekse.
Du bør passe munnen din, doktor.
Det er greit om du ikke tror jeg kan gjøre jobben din.
Men vi vet begge at du ikke klarer å gjøre min.
Han kom nettopp hit.
Jeg tar ikke imot forslag fra ham.
Og det må du ikke.
Men en småbylege denne småbylegen,
vil folk be om svar fra.
På mange ting.
Det er bare fornuftig.
-Hvordan kan vi stoppe det. -Vi kan ikke stoppe det.
Men han er ikke en trussel om du kontrollerer det.
Jeg skal hjelpe deg.
Det har vært slik i Wayward Pines før.
Det kan ikke være fraksjoner eller avvikende stemmer.
Bare én person kan bestemme.
Ellers vil alt falle sammen, og vi vil forsvinne.
Jeg vet det.
Bare samarbeid med ham, Jason.
Du ønsker ikke å starte en slik kamp.
Det er ikke verdt tiden din.
Du har rett.
Han er ikke verdt det.
Jeg burde aldri ha tatt ham ut.
Da hadde jeg vært død.
Livene våre er verdt arrogansen hans.
Jeg er her fortsatt.
Du er her fortsatt. Det er hva denne byen trenger.
Ja, han er vanskelig.
Vi vet begge at han trengs for at denne byen skal overleve.
Jeg vet det.
MCCONIGLES ISKREMBUTIKK
Hei, dr. Yedlin.
Hallo.
Rebecca dro for en time siden.
Rebecca var kona di, ikke sant?
Hun er kona mi, ja.
-Hvem er du? -Lucy Armstrong, hun er sjefen min.
Kom igjen.
Ikke lenger arkitekt?
Du er skjønnhetsekspert?
Det var jobben jeg fikk her.
Akkurat som at du fikk din.
Her?
Det var det jeg ble bedt om å gjøre, Theo.
Og for å overleve,
må man innimellom gjøre som de sier.
Jobben din betød alt for deg.
Jeg var på Main Street i dag
og så en iskrembutikk som het McConigles.
Er ikke det navnet til yndlingsprofessoren din
på Harvard Designskole?
Jeg lurer på om du hadde noe med det å gjøre.
Nå er du bare paranoid.
Hvorfor skulle jeg ikke være paranoid her?
Fordi det ikke er til hjelp.
Iskrembutikken brant ned for to år siden.
De ba meg om hjelp med rekonstruksjonen.
Jeg fikk velge navnet.
Det er alt.
Det er lysaktivitet i kveld og fullmåne.
Fjellene vil se alt der ute.
Vi tømmer feltene, og plasserer flammekastere her.
Og her.
Hva om ilden trekker dem inn?
Vi har aldri brukt ild mot dem før.
Vi vet ikke hva de vet om det.
Da får de lære i kveld.
Vi har tre meter mellom hver soldat.
Vi går inn og drar ut.
Husk at livene til alle i Wayward Pines avhenger av at vi
får tak i den maten.
-De stopper ikke. -Bruk flammekasterne.
De flykter.
-Åkrene er tomme. -Mottatt.
Forflytt innhøsterne inn.
Vi har tømt kornåker B.
De første seks bilene er på vei tilbake. Over.
-Ta meg tilbake. -Ben?
Vær så snill. Gjem meg i en bil.
Jeg er av første generasjon, du kan ikke forlate meg her.
Dette er Ben Burke, på utsiden.
Dette er kanskje min siste melding.
Dette må du se, sir.
Mamma.
Jeg vet at du ikke alltid godtok at jeg gikk så langt,
-så, jeg beklager. -Han lever.
Og jeg vet at pappa ikke var perfekt,
men han lærte meg å slåss for det jeg trodde på.
Det gjorde dere begge.
Og
jeg ville bare gjøre dere stolte
og gjøre det beste for alle i Wayward Pines.
Jeg er lei for at det ikke var nok.
Hvis du ser dette, Jason, så vet du at dette er galt.
Du plasserte meg bak gjerdet
som du vet er en dødsdom.
Pilcher sa at et medlem av den første generasjonen...
-Skru den av. -Sir?
-...ikke kan skade et annet medlem. -Skru det av.
Ikke noe godt kommer ut av dette,
men folk kan kanskje forstå hva slags leder du egentlig er.
-Godt jobbet der ute. -Takk, sir.
Godt jobbet der ute.
Så du Ben?
Så du ham?
Nei, det gjorde jeg ikke. Beklager.
Er det sant det de sier om den første generasjonene?
Er ikke den første regelen
at man ikke kan skade hverandre?
Er det sant?
Det er sant, Mrs. Burke.
Han er kanskje i live der ute.
Så hvorfor sitter dere her og ikke gjør noe?
Jeg vet at det er trist, frøken. Vi følger bare ordre.
Hvordan kan dere la Jason gjøre noe sånt?
Vær snill og gjør noe.
Gjør noe.
Gjør noe, da!
-Få henne hjem. -Faen!
Hun har rett.
Det er første regel.
-Han kjempet mot oss. -Men han er fortsatt en av oss.
-Hvis vi spør Jason, kan vi... -Nei!
han vil bare si nei.
Vi drar.
Pust inn.
Pust ut.
Det går bra.
Jeg må jobbe igjen.
La oss være i fred.
Gå ut.
-Har du ingen smerter? -Jeg vet hva smerter er, det går bra.
Takk for hjelpen du ga meg da jeg var såret.
Det er jobben min.
Hvis ikke du trenger en frisør en gang.
Han hører på deg, eller hva?
Han gjør det Pilcher ville ønsket. Og han gjør det rette.
Men du har ørene hans.
Jeg håper det, Dr. Yedlin. Hva er poenget ditt?
Ingen poeng.
Jeg prøver å forstå hvordan ting fungerer her.
Få sykehuset til å fungere.
Du kan overlate resten til oss.
Du burde spise, Kerry.
Jeg prøver.
I kveld skal folket i Wayward Pines få spise ordentlig mat.
Gjerdet vil holde, opprørerne er knust.
Byen begynner å gå tilbake til normalen igjen.
Theresa løper rundt og spør etter Ben.
Jeg vet det.
Reglene, Jason.
Ingen første generasjon kan skade en av sine egne, vi lærte det.
Jeg skadet ham ikke.
Jeg forviste ham.
Abbyer skadet ham.
Han forsøkte å sette oss mot hverandre.
Du må nok forklare det for enkelte.
Det burde jeg ikke.
Han var ikke av første generasjon en gang.
Han kom hit senere, han er ikke original.
Det er ikke jeg heller.
Det er annerledes.
Du er annerledes.
Du er trofast.
Du er min.
Er det deg, Mario?
Hvor er Ben?
Det er meg, Xander.
Hvor er Ben?
Faen, jeg er moren hans. Hvor er han?
Jeg beklager, pappa.
Infeksjonssykdom.
Fikk det ikke, brydde meg ikke.
Jeg tror aldri jeg har tatt imot et barn.
Ikke på egenhånd i hvert fall.
Kan ikke huske siste jeg fikset et benbrudd.
I din tjeneste gjorde du litt av hvert.
Det kommer tilbake til deg.
Pekefingeren min.
I Sierrafjellene.
White Bear varme kilder.
Det var Eden.
Vel, vi var nakne.
Og hytta.
Er du der fortsatt?
I hodet ditt.
Da jeg våknet, trodde jeg du var død.
Og nå er du her.
Du sitter her i live med meg.
Jeg er glad for det.
Det er alt jeg kan si.
Akkurat nå.
Se.
På hva?
Ingenting.
Jeg har gått igjennom alle 60 kameraer. Ingen abby å se.
Dette har aldri hendt før.
Er det mulig?
De er borte.
Oversatt av: Maria Rudfoss