Este anul 4032.
Omul a distrus natura,
iar asta a dus la apariția aberilor, aberații evolutive care stăpânesc Terra.
Un om a prevăzut această catastrofă.
El a creat o arcă a omenirii.
A ales câțiva
pe care i-a supus criogeniei ca să evite dispariția speciei.
Înconjurați de munți și protejați de un gard electrificat,
ultimii oameni rămași pe Pământ
luptă pentru supraviețuire în orășelul Wayward Pines.
Din episoadele precedente…
- Unde suntem? - În Wayward Pines.
Fir-ar, oprește mașina!
Va vrea să discute cu tine.
Fac ce ar fi făcut și Pilcher.
- Jason! - Vrei să oprești măcelul? Iată-ne!
Luați-i!
- Prima Generație nu… - Nu-i fac nimic lui Ben.
Dar lui Theo? E priceput.
Rebecca, pleacă imediat! Ceva e putred aici.
Reguli clare, pedepse aspre.
- Clar și sever. - Ce e dincolo de gard?
Mario! Ce faci?
Mario, întoarce-te!
Cine ni se va alătura în această aventură?
În această călătorie în viitor.
În care vom reclădi nu doar orașul, ci întreaga omenire.
Să-i alegem pe cei mai inteligenți, elitele societății?
Nu.
Nu, au avut prilejul și…
aproape că au distrus planeta.
I-am ales în schimb pe fermieri, pe dascăli,
pe medici, pe polițiști.
Bărbați și femei care știu ce e munca, fiindcă avea să fie atât mult de muncă!
Pentru cei care încalcă regulile nu există niciun compromis.
Trebuie să sufere urmările faptelor lor în public.
În văzul tuturor.
Unde se duc? Schimbă camera!
- Ce se întâmplă? - Ce fac?
Ce i-a apucat?
Mario, vino!
- Ce fac? - Nu știm sigur, dle.
- Trupele de intervenție! - Pregătiți jeepurile! Vin acum.
- Venim și noi. - Înțeles.
- Jason! - N-o să pățim nimic.
Trebuie să vedem ce e.
- Taie transmisia. Așa evităm panica. - Da, să trăiți!
Dați transmisia! Vă rog! Soțul meu e acolo!
BUN-VENIT ÎN WAYWARD PINES
Să ieșim!
- Crezi că e mai bine afară? - Ne despărțim.
Avem mai multe șanse dacă-i răsfirăm!
Gata!
Vreau câte o echipă la zidul de nord și la zidul de sud!
Kerry!
Infirmier, aici!
- Fă ceva! - Bine! Doamne!
Cred că trebuie dusă la spital.
Anunță spitalul că venim!
- Da, să trăiți! - Rezistă!
Să se pregătească de operație?
Domnule?
I-am pus perfuzii. Are răni adânci și probabil leziuni interne.
Nu am experiența necesară, îmi pare rău.
Mario, găsește-l pe dr. Yedlin!
Camerele l-au depistat la Secțiunea 6.
- La lanuri? - Da, repede!
Pas alergător!
Foc!
Secerați-i!
Ești teafăr?
Doctore Yedlin! Kerry e rănită! Are hemoragie, au atacat-o aberii.
- Poate avea… - Nu-mi mai ignora întrebările!
- Lasă întrebările! - Răspunde!
- Unde e soția mea? - Lasă asta! Te ocupi de ea acum!
Nu fac nimic dacă nu…
Dacă nu-mi explici.
Vrei să mori? Asta vrei?
Tu, Kerry, soția ta, toți! Vom muri cu toții!
- Habar nu ai ce se petrece aici. - Și cine o operează? Tu?
Sau poate o fetiță de 12 ani gravidă?
O găsești pe Rebecca, o aduci aici și-mi explici tot ce se petrece.
Imediat!
- Doamne! - Rebecca!
Slavă Domnului că ești teafăr!
- Doamne! - Ajunge! Hai, doctore!
Ți-am zis, asta a fost doar prima parte.
- E acolo! Stabilizeaz-o și vorbim apoi. - Nu te cred.
- Doctore! - Spune-mi unde suntem.
Spune-mi ce e cu gardul.
Vreau să știu ce-s monștrii ăia de dincolo de gard
și cum de un plod cretin face legea aici.
- Theo, nu! - Ai o datorie!
Vrei să te implor? Da?
Ai fost răpit în Hawaii și supus criogenizării.
Omenirea a dispărut fiindcă am distrus natura,
iar planeta colcăie de aberații evolutive.
Iar gardul… ne protejează de ei.
Cei din oraș sunt singurii oameni rămași.
În toată lumea.
- Spune adevărul! - Doamne!
Nu, opriți-vă!
- Mario! - Nu, pentru Dumnezeu!
- Rebecca, spune-i! - Da! Theo!
- E pe moarte! - Ascultă-mă, Theo!
Fă tot ce poți ca s-o salvezi! Salveaz-o!
Gata, dați-i drumul.
O să te faci bine.
Ai mare noroc. Mă rog, așa spune el.
- Aberii… Au intrat și alții în oraș? - Nu.
Am aruncat grenade și s-au retras.
Am asigurat gardul. Totul e bine.
Și recolta?
O să putem aduce hrana în oraș?
Cum e cu ceilalți rebeli care s-au predat cu Ben?
Nu-ți bate capul cu astea.
Odihnește-te.
- Mulțumesc că ai grijă de mine. - Firește.
- Mereu voi avea grijă de tine. - Unde e dr. Yedlin?
Să-i mulțumesc și lui.
Nu e nevoie.
Își face datoria.
Oarecum.
Cine stă aici?
Ți-e foame? Probabil că da.
Să văd ce avem. Probabil nu mare lucru.
Rațiile sunt aduse marțea.
Cum ai venit și tu, probabil vom primi rații duble.
- Rații? - Sunt din ce în ce mai mici.
E unul dintre motivele care au provocat revolta.
Dar în curând începe recolta.
Știu că ți-e foarte greu, Theo.
Dar și lor le e greu, să știi.
Trebuie ofere suficiente informații fără a spune prea multe.
Când ești trezit din capsulele criogenice…
Nu crezi așa ceva! Pur și simplu nu crezi.
La început n-am crezut.
Mi-a venit foarte greu să știu ce să cred, dar…
- Cu timpul, am acceptat situația. - Cu timpul?
Într-o zi, de când ești aici?
Sunt aici de trei ani, Theo.
Eu locuiesc aici.
- Vii la ședință? - Nu vin dacă se discută despre război.
Revolta s-a încheiat.
Jason readuce situația la normal.
Ești un protejat de-al lui Pilcher. Credeam că te bucuri.
Mă bucur. Nu se vede?
Jason vrea să înceapă recolta.
Sunt gata de recoltă, nu?
- Așa par. - Da.
Am amânat prea mult din cauza revoltei.
- Să nu mai așteptăm. - Și aberii?
Se cațără peste cadavrele semenilor să ajungă la noi.
Se sacrifică de bunăvoie.
Pilcher i-a studiat ani la rând, dar n-a observat asta la ei.
N-am mai văzut așa ceva de când suntem aici.
Le-am plantat acolo de nevoie.
Nivelul substanțelor chimice din solul orașului s-a schimbat.
Deci putem obține hrană dacă îi apărăm pe cei care o adună?
CJ, știi că am încredere în tine.
- Ești sigur? - Trebuie să-i ocrotim pe culegători.
- Cum? - Am pregătit aruncătoare de flăcări.
Dacă se apropie, îi ardem.
- Nu poți controla focul. - Ba noi putem.
Focul e o forță a naturii. E viu și imprevizibil.
Poți controla vântul sau Soarele?
Aberii s-au schimbat. Trebuie să ne schimbăm și noi.
Trebuie să ripostăm mai aprig ca niciodată
și să credem că nu vom fi înfrânți.
Trei ani? Te-am văzut acum trei zile.
Te-am văzut acum trei zile la bungalow. Mai ții minte?
- Mai știi ce-ai zis? - Nu mai contează!
Era furtună, ceva m-a lovit în cap.
- Acum mult timp. - Cât de gravă a fost rana?
- Am fost în comă indusă? - Nu.
- Eram în Hawaii? - Da.
Serios?
- De unde am asta? Suntem căsătoriți? - Theo, lasă astea!
N-am o criză tonico-clonică, fiindcă…
Theo, tu auzi ce spun? Mă auzi? Ascultă-mă!
Nu mai contează decât că suntem aici.
Trebuie să vedem cum supraviețuim în Wayward Pines.
- Ca ceilalți. - Ca ceilalți?
Nu mai există și alții! Asta nu e realitatea, e o halucinație!
Ți s-a părut real?
Când ai halucinații, nu simți durere.
Theo…
ești în viață.
Trebuie să răspundem.
Bună, Nancy! S-a întâmplat ceva?
Trey nu poate respira.
Au trecut câteva zile. Spune că-l doare.
- Nu-i a bună. - Îmi pare rău.
- E nebunie curată… - Știu.
Dar am auzit că avem iar un doctor.
Ești doctor, nu?
- Da. - Ne ajuți?
Bună dimineața, Wayward Pines!
Sunt zorii unei noi zile.
Să ne bucurăm de surâsul sorții și să ne trăim viața ca de obicei.
Bună dimineața, Wayward Pines!
DR. YELDIN ȘEF MEDICINĂ GENERALĂ ȘI CHIRURGIE
Bună dimineața, dle doctor Yedlin. Eu sunt Arlene Moran.
Sunt recepționera spitalului.
Voiam să vă spun că vă ajut cu orice necesități medicale aveți.
- Mă rog, nu am nicio pregătire medicală. - Nu te-am văzut acum câteva seri?
- Nu tu erai? - Ba da.
Eu eram. Mi se făcea o „ajustare”.
Sunt necesare din când în când, mă echilibrează.
Apoi mă simt excelent, ca acum, când funcționez perfect.
Vă ajut cu orice doriți.
Dle doctor Yedlin!
Aveți mulți pacienți în dimineața asta. Vă așteaptă.
Voiam să vă spun că ce ați reușit cu Kerry…
Te rog să încetezi. Mulțumesc.
SALON DE ÎNFRUMUSEȚARE
Rebecca!
Bună, Theresa! Ce faci?
- Scuze… - Jason l-a trimis pe Ben dincolo de gard.
- Ce? - Așa spune lumea.
Cum e posibil? Sunt amândoi din Prima Generație!
- Așa e Jason. - Era și soțul tău acolo, nu?
- Da. - Și e în viață.
Deci poate și Ben e în viață. E…
E posibil.
Da, e posibil.
Spune-i soțului tău să vină la mine
când ajunge acasă, vreau să-mi spună ce știe.
- Rebecca, te rog. - Theresa…
Rebecca!
Și tu ai pierdut oameni dragi, dar tocmai ai primit pe cineva înapoi.
Te rog, ajută-mă!
Ce imagine, nu-i așa? Nu vă temeți, nu vă face nimic. Nu uitați!
- Un aber bun… - E un aber mort.
Excelent!
Acesta e unul dintre cele cinci cadavre de aberi
pe care îi studiem la centrul de cercetare recent extins.
Mai avem și trei aberații vii.
Nu vă speriați.
Sunt închiși în cuști de maximă siguranță și sunt adesea puternic sedați.
Cu încurajarea lui Jason
și susținerea programelor noastre, învățăm câte ceva în fiecare zi.
Cu cât înțelegem mai bine,
cu atât avem șanse mai mari să le aflăm punctele slabe, nu-i așa?
Știu că nu mai sunt prezentă printre voi așa cum eram înainte,
fiindcă acum sunt șefa cercetărilor științifice.
- Dacă aveți întrebări… - L-ați luat de pe grămadă?
Cea făcută ca să se urce peste gard.
Unde ai auzit așa ceva, Frank?
- Vor face așa din nou? - Nu.
Nu, acum au văzut cum ne apărăm.
Nu uitați, copii!
Orașul funcționează cât timp lucrăm împreună.
Cât timp suntem uniți și nu ne lăsăm distrași
de neplăcerile sau disensiunile iscate de unii membri ai comunității.
Dacă suntem uniți, suntem în siguranță.
Suntem în deplină siguranță în Wayward Pines.
Are limba cam umflată.
Mama ta mi-a spus că te doare. Îmi arăți unde?
Și brațele.
Articulațiile?
Da, sunt simptome de malnutriție.
- Care e situația acasă? - Întâi îi dau lui toate rațiile.
Înțeleg că proviziile sunt insuficiente,
dar aveți acces la nutrimente elementare, multivitamine sau…
Nu toți sunt eligibili.
Cum adică „eligibil pentru o vitamină”?
Bine.
O rezolvăm noi.
Îl intubăm și îl hidratăm. Chemăm gastroenterologul și…
Numai că nu avem gastroenterologi, deci…
O să mă ocup eu.
Aveți mulți pacienți, dle doctor.
Doctore Yedlin!
Nu e o acomodare ușoară.
Dar, cu ajutorul tău, rezidenții for fi pregătiți…
Tu înțelegi în ce condiție sunt oamenii?
Atunci bine că ești la muncă. Asta facem aici, în Wayward Pines.
Nu prea pricep ce faci tu aici.
- Asta nu te privește. - Ba da, fiindcă îmi tot trimiți pacienți.
Datoria ta nu e să-mi spui sau să sugerezi cum să administrez orașul.
Am depus un jurământ. Datoria mea e să vindec oamenii.
Sunt singurul care poate face asta, nu?
Kerry cum se simte?
Îmi poți îndruga orice povești vrei tu despre ce e aici.
Poate cred într-o oarecare măsură, fie.
Dar nu accept să mă trezesc în fiecare zi sub o dictatură.
- În lumea adevărată… - Asta e lumea de acum!
Atunci dă-ți silința să protejezi fărâma de omenire care a mai rămas.
Acum îmi ții predici.
Ai grijă cum vorbești cu mine, doctore.
Nu crezi că pot face ce faci tu? Fie.
Dar știi și tu că nu poți face ce fac eu.
Abia a venit! Nu accept sugestii de la el!
Nici nu trebuie.
Dar e singurul medic din oraș.
Lumea o să caute răspunsuri de la el.
În multe privințe.
E firesc.
- Cum oprim asta? - Nu putem.
Dar nu e un pericol dacă-l ții sub control.
- O să te ajut. - Wayward Pines a mai trecut prin asta.
Nu pot exista facțiuni sau disidenți. Nu poate fi decât un conducător.
- Altfel se duce tot de râpă și dispărem. - Știu.
Colaborează cu el, Jason.
E o luptă care trebuie evitată.
Nu merită.
Așa e.
El nu merită.
Nu trebuia să-l scot din capsulă.
Atunci aș fi murit.
Prefer să-i acceptăm aroganța și să trăim.
Încă sunt în viață astăzi. La fel și tu. De asta are nevoie orașul ăsta.
Da, e un om dificil.
Dar știm amândoi că orașul nu va supraviețui fără el.
Știu.
HOTELUL WAYWARD PINES
MCCONIGLES ÎNGHEȚATĂ ȘI CIOCOLATĂ
Bună, doctore Yedlin!
- Bună! - Rebecca a plecat cam acum o oră.
Rebecca era soția dv., nu?
Rebecca este soția mea, da.
- Tu cine ești? - Lucy Armstrong. Ea e șefa mea.
Hai!
Bună!
Nu mai ești arhitectă?
Ești cosmeticiană?
Asta e slujba care mi s-a dat aici.
- Așa cum ți s-a dat și ție. - Aici?
Asta mi s-a spus să fac, Theo.
Uneori, ca să supraviețuiești, faci ce ți se spune.
Munca ta era totul pentru tine.
Azi, pe Strada Principală, am văzut o gelaterie, „McConigles”.
Nu așa îl chema pe profesorul tău preferat de la Harvard?
M-am întrebat dacă ai avut vreo legătură.
Ești paranoic.
- De ce să nu fiu paranoic aici? - Fiindcă nu ajungi departe.
Gelateria a ars acum doi ani. M-au rugat să-i ajut s-o reconstruiască.
M-au lăsat să aleg numele.
Atâta tot.
La noapte va fi activitate redusă și lună plină.
Muntele ne va arăta tot ce mișcă.
Eliberăm lanurile și poziționăm aruncătoarele de flăcări aici și aici.
- Dacă-i atrage focul? - Nu am mai folosit focul cu ei.
Nu știm cum înțeleg ei focul.
Vor învăța în noaptea asta.
Punem soldați din trei în trei metri. O intrată și-o ieșită.
Nu uitați: viețile celor din oraș depind de noi și de hrana pe care o luăm.
- Înainte! - Haideți!
- Nu se opresc! - Puneți aruncătoarele pe ei!
Se retrag!
- Lanurile sunt libere. - Înțeles!
Să intre culegătorii.
Am terminat cu Lanul B.
Primele șase camioane se întorc. Încheiat.
- Du-mă înapoi! - Ben?
Ascunde-mă într-un camion!
Sunt din Prima Generație! Nu mă poți lăsa să mor aici!
Nu!
Sunt Ben Burke. Mă aflu afară.
Ar putea fi ultimul meu mesaj.
Domnule, ar trebui să vedeți ceva.
Mamă, știu că uneori nu ai vrut să merg atât de departe.
- Îmi pare rău. - Trăiește.
Știu că tata nu era perfect, dar m-a învățat să lupt pentru principii.
Amândoi m-ați învățat asta. Și…
Am vrut să fiți mândri de mine și să fac ce e mai bine pentru oraș.
Regret că nu a fost destul.
Jason, dacă mă vezi acum, știi că ai făcut o greșeală.
M-ai scos din oraș și știi că m-ai condamnat la moarte.
- Pilcher a zis… - Oprește-l!
…că cei din Prima Generație
- …nu le pot face rău semenilor. - Oprește-l!
Partea bună e că poate oamenii vor vedea ce fel de conducător ești.
- Bravo! - Mulțumesc, dle.
Excelent!
L-ați văzut pe Ben?
- L-ați văzut? - Nu, îmi pare rău.
E adevărat ce se spune despre Prima Generație, nu?
Prima regulă nu spune că Prima Generație nu-și rănește semenii?
Dnă Burke, înțeleg că sunteți…
E dincolo de gard, poate e încă în viață!
De ce stați aici cu mâinile în sân?
Știu că e dureros, dar respectăm ordinele.
Cum poate Jason să facă așa ceva?
Vă rog, faceți ceva!
Faceți ceva!
Faceți ceva, vă rog!
- Du-o acasă. - La dracu'!
Are dreptate. E prima regulă.
- A luptat contra noastră. - Dar e de-al nostru.
- Îi putem spune lui Jason… - Nu!
Nu, o să refuze.
Haideți!
Inspiră!
Expiră!
Mă simt bine. Trebuie să mă întorc la lucru.
Lasă-ne puțin.
Ieși!
- Nu simți nicio durere? - Știu ce e durerea. N-am nimic.
- Mulțumesc pentru ce-ai făcut. - E datoria mea, nu?
Dacă nu cumva aveți nevoie de un frizer.
Pe tine te ascultă, nu?
Face ce ar fi vrut Pilcher. Și face ce se cuvine.
Dar te ascultă.
Sper, doctore Yedlin. Bați undeva?
Nu. Vreau să pricep cum merge treaba aici.
Pune spitalul pe picioare. Lasă restul în seama noastră.
- Ar trebui să mănânci, Kerry. - Încerc.
Cei din oraș vor mânca în seara asta hrană adevărată.
Gardul va ține, iar rebelii au fost zdrobiți.
Orașul începe să revină la normal.
Theresa întreabă de Ben prin oraș.
- Știu. - Regulile, Jason.
Prima Generație nu-și rănește semenii.
- Așa am fost învățați. - Nu l-am rănit.
L-am exilat.
Aberii l-au rănit.
A încercat să ne învrăjbească.
- Poate va trebui să explici asta unora. - N-ar trebui.
Oricum nu era din Prima Generație.
- A venit apoi, nu era prim. - Nici eu nu sunt primă.
E altceva.
Tu ești altfel.
Ești loială.
Ești a mea.
Mario, tu ești?
Unde e Ben?
Xander, eu sunt!
Unde e Ben?
Sunt mama lui, fir-ar să fie! Unde e?
Îmi pare rău, tată.
Boală infecțioasă.
N-o aveam, nici nu-mi păsa.
Nu cred că am adus un copil pe lume.
În niciun caz singur.
Nici nu mai știu când am tratat ultima fractură.
Când erai rezident, ai făcut de toate.
O să-ți reintri în mână.
Arătătorul meu. Când eram în munții Sierra.
La izvorul termal Ursul Alb.
Era ca în rai.
Mă rog, eram goi pușcă.
Și bungalow-ul.
Încă ești acolo?
Cu gândul?
Când m-am trezit, te-am crezut mort.
Acum iată-te aici.
Alături de mine, în viață.
Mă bucur.
Dar nimic mai mult.
Deocamdată.
Uite!
Ce să văd?
Nimic.
M-am uitat la toate camerele, n-am văzut niciun aber.
- E pentru prima dată. - E posibil?
Au plecat.
Subtitrarea: Adrian Bădițoiu