Tidligere på Wayward Pines...
De er borte.
I kveld skal folket i Wayward Pines spise ordentlig mat.
Byen begynner endelig å bli i orden igjen.
Du kan si alt du vil om hva dette stedet er.
Men jeg aksepterer ikke at jeg våkner opp i et diktatur.
Wayward Pines trenger en ny generasjon.
Dere får alle æren av å bli foreldre til denne første generasjonen
med 100 % originaler.
Vi lærte at ingen første generasjon kan skade en annen første generasjon.
Jeg skadet ham ikke. Jeg utviste ham. Abbiene skadet ham.
Alt som betyr noe er at vi er her
og vi må finne en måte å overleve på i Wayward Pines.
Jeg vil vite hvor vi egentlig er. Jeg vil vite hva gjerdet handler om.
Jeg vil vite hva de tingene utenfor gjerdet er.
Og jeg vil vite hvorfor en mindreårig idiot
er leder for alt dette.
Det var en gang en by,
Hundrevis av kilometer og tusenvis av år unna.
Og rundt byen var det et gjerde.
Utenfor gjerdet var det skapninger.
De var noen forferdelige ting.
Menneskehetens feilvarer.
Men innenfor gjerdet fantes det en liten gutt.
Og det han ikke visste ennå, for han var for ung,
var hvor spesiell han egentlig var.
JASON HIGGINS
VELKOMMEN TIL WAYWARD PINES DER PARADISET BOR
Hva er statusen?
Venter...
Hører du meg?
Alt er stille.
Ikke noe annet enn en hjort her.
Det er en faens hjort her ute.
Mottatt.
-Har du hørt siste nytt, dr. Yedlin? -Redd jeg ikke har gjort det.
Folk sier at abbiene har stukket for godt.
Det hadde jammen vært noe.
Tror du virkelig at de tingene bare stakk?
Du må jo håpe,
ellers mister folk bare vettet.
Hva sier du om å ta
en seiersdrink med meg på Biergarten?
Jeg stempler ut om fem minutter.
Jeg vet det.
Det som skjer i Wayward Pines blir i Wayward Pines.
Det må jo det, det er ingen igjen. Noe sted.
Bokstavelig talt.
-Abbiene er ikke borte. -Men, de har trukket seg tilbake.
Ingen angrep på gjerdet, eller utslag på sensorene i to dager.
To dager? Vi må gjøre flere tester.
Sensorene dekker 50 km i radius, Kerry.
Flammekasterne virket.
Hele denne tiden har vi prøvd å finne ut hvordan vi skal drepe dem.
Vi tenkte aldri på hva som faktisk kunne skremme dem.
Vi har valgmuligheter nå, det er spennende.
Jeg vil bare vite hva som er der ute.
Nå er tiden inne for å prøve.
Du har jo bare satt folk ut dit.
Og hvis Ben Burke er død,
har du akkurat drept et medlem av første generasjon.
I byen sier de at de tingene er borte.
-Hørte du det? -Folk snakket om det på jobben.
At de bare stakk av?
Kanskje Jason har informasjon vi ikke har.
Hvorfor har folk så mye tillit til den gutten?
Fordi han er avlet til dette.
Som en prins.
Noen ganger må du bare slutte å stille spørsmål.
Jeg kan ikke gjøre det.
Dette er ikke enkelt.
Hva var det?
-Det er noen nede. -Jason.
Bli her.
Hallo, Jason.
Den lille gutten var den førstefødte sønnen i Wayward Pines.
Oppdratt av en snill og klok mann,
og den sterke søsteren hans.
De elsket ham som om han var deres egen sønn,
lærte ham om hva som var viktig i den nye verden.
Du spør så mye om dem.
Ser du denne karen? Han var revisor.
Men i Wayward Pines får han et lite verksted,
der han kan lage barneleker.
Det gjør ham glad i hjertet.
Og dette er Emily Martin. Hun var villmarks-guide.
Og hun kunne alt om planter og dyr
og om hvordan man skulle overleve i skogen.
Hvilke dyr finnes fortsatt?
Verden er annerledes nå.
Hva skal de gjøre når de våkner opp?
Vi hjelper dem å tilpasse seg.
Noen av dem vil tilpasse seg. Det er ikke lett for alle.
Det vi gjør er ikke naturlig.
-CJ... -Han må vite det.
Hvis du virkelig vil undervise ham, så må han få vite alt.
Du vet hva du må gjøre.
Fordi at dette er din verden.
Og det er derfor du har den viktigste jobben av alle.
Hun kom akkurat.
Jeg skulle gå og hente deg.
Jeg sa at det var greit
å slippe inn en gammel sykepleier en mørk kveld.
-Jeg kan bli. -Nei.
Det er ikke nødvendig.
-Er det dét, Pam? -Nei.
Vi klarer oss.
Du får ikke nok søvn.
Jeg ser det alltid.
Hva gjør du her?
Du og jeg hadde en avtale.
Du skulle bli i huset, og jeg skulle ikke se etter deg.
Vi var enige om å være uenige.
-Det var en opprørende tid. -Du drepte Pilcher.
Ja.
Og forstår du hvorfor?
Hvorfor jeg ville drepe min egen bror.
Jeg har fulgt med, kjære.
Fulgt nøye med på alt
David jobbet så hardt for å bygge opp.
Og det var veldig vanskelige valg du måtte ta.
Opprørene, drapene nylig.
Ben.
Har du glemt...
-hvordan vi oppdro deg? -Nei.
Jeg har lest Pilchers planer.
Sår vi mer, bedrer vi sikkerheten, vi blir sterkere.
Når vi blir flere kan vi starte flere nye steder,
utenfor gjerdet. Det var det han alltid ville.
Jeg var med David da han laget de planene.
Jeg kjenner hvert eneste trinn, jeg kan gå dem i mørket.
Lar du meg lede deg gjennom dette?
Hvordan vil det se ut,
hvis vi ønsker deg velkommen tilbake nå?
Som en stor leders utvikling.
Ja, det er gutten min.
Dette var festlig.
Hvem er det de henretter i dag?
Hvem er det?
De sier det er den som drepte Pilcher.
Pam Pilcher?
Hun var søsteren hans.
Drepte hun broren sin?
Hun gjorde det for å redde byen. Byen hun var med å bygge opp.
De sa alltid at hun bodde i det skumle gamle huset
i utkanten av byen.
Mange av dere vet allerede hvorfor vi er her i dag.
En gammel venn har kommet tilbake.
Noen av dere kjenner henne som Wayward Pines sin mor.
Pam Pilcher ble testet på invasjonsdagen.
Hun hadde kun noen sekunder på å ta en avgjørelse.
Vi sørger alle tapet av vår tidligere leder.
Men vi utvikler oss stadig.
Og vi heles over tid.
Nå avhenger veien videre av at vi ekspanderer.
Ekspanderer forbi gjerdet til Wayward Pines.
Men overlevelsen vår avhenger av at vi står sammen.
Personlig føler jeg meg velsignet over å ha Pam ved min side
for å ta disse modige skrittene videre inn i fremtiden.
Jeg går videre med tilgivelse.
Og det bør vi alle gjøre.
Godt å se deg.
-Godt å ha deg tilbake, Pam. -Vi tar en drink en kveld, Arlene.
Jeg kan ikke binde meg, må sjekke timeplanen min.
Når du har tid.
Det er vanskelig for meg i denne kritiske tiden.
I alle fall for meg.
Dr. Yedlin, du ser godt ut.
-Jeg beklager, har vi møttes? -Ja.
For lenge siden.
Jobber du her nå?
Det er et undervisningssykehus. Vil du at jeg skal lære deg noe?
Hva skulle det være?
Kanskje noe om
hvordan vi praktiserer her i Wayward Pines.
Du ble tvunget til å holde deg unna.
Det var en vanskelig tid for alle.
Du kjente ikke David. Du kan ikke forstå dette.
Du var ikke en gang her eller så hadde du ikke våknet enda.
Jeg hører at du er sammen med kona igjen.
Må være komplisert for deg.
Må gjøre det mer interessant i sengen.
Unnskyld?
Første gang på over 2000 år, liksom.
Dere har ikke fullbyrdet det på nytt, jeg beklager så mye.
Du blir ganske meningsløs
hvis dere ikke... setter i gang.
Hva er poenget ditt?
Jeg vet at jeg ikke kom hit fra Hawaii
kun for å ta kona mi.
Hawaii.
Bartenderen lagde en super Mai Tai, og det er en kunst.
Sheriff Pope og jeg kom oss nesten ikke opp neste morgen.
Tror du virkelig at Hawaii bare handlet om deg?
Hør, jeg har mye å rydde opp her,
så kanskje vi kan prate tull senere?
Ja, det kan vi.
Legg rapporten på pulten min.
Aye, kaptein.
Og så vokste gutten,
utforsket og studerte, lærte alt han kunne.
Men da han vokste,
begynte verden å føles mindre.
Himmelen var nærmere.
Trærne så ut til å krympe.
Gjerdet føltes som et fengsel.
Men, han ville være stolt, han ville føle avstand.
Han ville utforske nytt land.
Se på det harde arbeidet du legger ned.
Men festen er her borte, kompis.
De er ikke mine venner. Du fikk dem til å komme hit.
Selvfølgelig ville de komme.
Hvem ville ikke feire dagen da du ble vekket?
De liker meg ikke.
Selvfølgelig liker de deg. Hvorfor sier du sånt?
Kom deg på festen med en gang.
Hun har rett, alle venter på deg.
Det var bare en talemåte.
Må du overbevises, kompis? Hva med dette?
Sheriff Pope har med en ny iskremsmak til deg.
Høres godt ut!
Pam, vil du ikke gå og sette i gang.
-Vi kommer straks. -Takk.
Er du lei deg på bursdagen din?
Ja, jeg vet hvordan det er, jeg har hatt det sånn selv.
Og jeg vedder på at hun ikke tar det triste fjeset som et svar.
Vet du hva, Jason? Du kan komme til meg, når som helst.
Ok? Og du, si meg hva du tenker,
hva du føler, er min gave til deg.
Og det er ingen utløpsdato.
Vi vil ikke at noen skal behandle meg spesielt.
Det er ikke spesielt. Det er retten din.
Som sønn av Wayward Pines.
Hele første generasjon er fra Wayward Pines.
Men du er den første, er du ikke?
Og du er deres.
Vent, de er vel foreldrene mine, eller?
Pam og David, ja, på en måte.
Og jammen har de noen spennende planer for fremtiden din.
Og ikke vær redd for de ungene.
De er dine venner.
Og de vet at en dag om ikke lenge,
så står de i rekke bak deg.
Det gjøres undersøkende trinn
for livene våre utenfor Wayward Pines.
Er det ikke fantastisk?
Men for at vi skal kunne være det sterkeste samfunnet vi kan,
tas de viktigste avgjørelsene her, av dere alle sammen.
Riktig.
Vi legger for-en tilbake i forplantning.
Har du ikke gjort det?
Vi begynner med K.
Herlig.
Ja, kjære?
Jeg trodde at vi ikke ble offisielt paret før eksamen.
Offisielt, nei, men noen av vennene dine
har ikke ventet så lenge. Eller hva?
Rekk opp hånden de som allerede er på vei.
Før vi begynner,
vil jeg at Dana McKinnie, Julie Jackson,
Riley Ford og Lucy Armstrong
samler sammen tingene sine og følger meg ut i gangen.
Hvis dere fire jenter kan gå ned på biblioteket,
så har Mrs. Randolph spesielt lesestoff til dere.
-Har vi gjort noe galt? -Nei, kjære.
Dere har ikke kommet i blomstring enda.
Når dere gjør det, får dere delta på alt.
Til det kan dere lese dere opp, ok?
Veldig imponerende.
Pilcher ville vært stolt.
Jeg kan ikke klareringsprosedyrene, for din situasjon.
Du hørte hva Jason sa. Han ønsket meg velkommen tilbake.
Du vil vel ikke nekte å adlyde ordre?
-Nei. -Det går bra, kjære.
Pam.
Der er du, jo.
Jeg var ikke klar over at vi hadde en avtale.
Det har vi ikke heller.
Er du sikker på at du får være her oppe?
Ikke vær dum.
Jeg er veldig imponert over hva dere har gjort her oppe.
Til tross for vanskelighetene.
Et mirakel at du overlevde.
Ja, det er det.
Nå bruker jeg tiden på å studere vanene deres.
Ser etter svake punkter i deres genetiske kode.
Det tar veldig mye tid, og det er veldig farlig.
Ja, selvfølgelig.
Vanskelig for en hypno-terapeut.
-Og Jason ser ut til å stole på deg. -Og du.
Bare smuler.
Det er veldig vanskelig å være leder i krisetider.
Jeg vet hva broren min betydde for deg, Megan.
Og jeg er så lei for at jeg måtte gjøre det.
Jeg ber deg om å forstå det.
Jeg respekterer det.
Men jeg vil ikke late som jeg er glad du er hjemme, som en annen helt.
Tror du jeg vil ha gratulasjoner for det jeg gjorde?
Kanskje du vil ha tilgivelse?
Det får du ikke av meg.
Jeg antar det er best du drar.
Vær forsiktig, Megan.
Hei. Kom inn.
Få vaske av deg litt, Theo.
Pam Pilcher.
Hva er det med henne?
Hun sa at hun var på Hawaii, da de tok oss.
Noen av dem kom hit på egen hånd, vet du.
Folk som trodde på det.
Hva med dem som ikke gjorde det?
Hvor er ringen din?
-Hva? -Gifteringen din.
Jeg fikk den aldri.
Hun sa også at Hawaii ikke handlet om meg.
Fortiden er full av hull for meg også, Theo.
MORDER
Hun er tilbake. Kom igjen!
Det var det, da.
Jeg ventet ikke å se deg her.
Ja, sykehuset.
Vi er farlig underbemannet.
Vi kan vel snakke om dette på sykehuset i morgen?
Jeg har gått langt.
Det er ikke nødvendig med hjemmebesøk, doktor.
Hvordan var det å måtte...
tigge om tilgivelse fra et barn?
For det var sånn du kom deg tilbake?
Men uansett hvilken regel du brøt, så var den veldig human.
Jeg hjalp til med grunnarbeidet.
Så du hadde dine grunner til å gjøre det du gjorde.
Invasjonsdagen, ikke sant? Det er det du kaller den?
Det var ingen invasjon.
David reiste fra mennene, og avgjørelsen hans var...
mindre klok.
-Det var min også. -Å skyte ham i brystet?
Broren din? Hvorfor gjorde du det?
Han hadde gitt opp. Det hadde klikket for ham...
Er det noe mer, doktor?
Ja, Hawaii, du sa det...
-jeg ikke var årsak til at du var der. -Sa jeg det?
Det må ha vært en jævlig utvelgelsesprosess.
All tiden du bruker på å velge folk...
så tok de oss.
Og her er du, i live.
Du fulgte noen retningslinjer?
Det må ha vært det.
Hvem du trengte og årsaken til det.
Hundrevis av leger i Boston, og likevel valgte du meg.
Alle ble valgt av en grunn.
En tilfeldig doktor?
Og en arkitekt.
Takk så mye for at du kom innom, doktor.
Fant du noe?
Hva er Variola Major?
Hvordan det? Mangler den?
Det mangler kanskje én.
Tell dem igjen, jeg ringer doktor Yedlin.
Som dere vet, så er Pilchers planer spesifikke.
Han gjorde notater om å ta igjen dalen,
nordover for mer drikkevann.
Bygge en større perimeter.
Men hans opprinnelige mening er viktig for meg.
Vi er heldige som har Pam som kan utdype litt om detaljene.
Hun kommer snart.
Hvorfor det?
Fordi jeg vil det.
Og jeg vil at den første gruppen drar ut neste uke.
Det er ambisiøst.
Pam. Sett deg.
Når det gjelder avlingen, CJ, hvordan ser du på planene for den?
Det tok tid å finne fertil jord første gang.
Vi går over en større del, ser om vi kan få mer variasjon.
Bra. Og Mario, er det noen på ditt team, som...
Dette er et lukket møte, doktor Yedlin.
Jeg vil at alle reiser seg sakte og forlater dette rommet.
Ikke berør hverandre. Ikke rør noe.
Du. Du blir akkurat der du er.
Hva er dette for noe?
Hun har kopper. Hun tok det fra labben.
Du er så beskyttende for denne byen, du vil vel ikke at noe hender den?
Godt, vi skal gjøre noen tester.
-Jeg bestemmer over testene. -Bare én, kopper. Hva sier du?
-Du får det, og settes i karantene. -Det blir ikke nødvendig.
Hvis hun har gitt seg selv det, så kan hun smitte alle.
Hun vil drepe oss alle.
Wayward Pines skulle være menneskehetens redning.
Det er det!
Nei, det er slutt.
Du saboterer oss.
For det er sånn historien slutter.
Jeg har visst det siden jeg mistet broren min.
Du drepte broren din!
Han drepte Ben Burke og hvor mange andre?
Vi vendes mot hverandre. Alt vi føler er hat.
CJ, du kan dette bedre enn noen.
Det du har sett, det vi gjorde.
Hva hendte med drømmen?
Kjære, jeg prøver å gi deg en gave.
Jeg oppdro deg til å bli en leder.
Og jeg trygler deg om å lede folket ditt til en fredelig slutt.
Jeg slapp deg inn.
Og nå har du med meg å gjøre.
Ta henne.
Abby-trusselen er stengt inne.
Godt.
-Vi vant. -"Vant"?
Forræderne, de er borte.
Kates lekebombere og vokterne deres. Jeg fikset dem.
Hvor er Pilcher? Jeg ville si det til dere begge.
Jason.
Dette er det dere har forberedt meg til.
Dere har rett, livene deres ligger i mine hender.
De tok dem for gitt. Jeg måtte drepe dem, alle sammen.
Foran hverandre, på knærne.
Det jeg har gjort her blir historisk.
Nei, det er ikke det vi vil ha deg til.
Hva mener du?
Hvordan kan dette være et samfunn uten at de står i rekke bak meg?
Hvordan våger du?
Det er tragisk å miste noen, så få som vi er.
Vil du feire dette?
Bli en legende? Nei.
Nei, det er ikke den gutten vi oppdro.
Det er ikke noe humant i drap.
Har du alltid visst det?
Hva da, kjære?
Planen hans. At han ville mislykkes. At det ville bli slik.
Jeg ville aldri tro på det.
Det er derfor du er her.
Du kan fortsatt ta den rette avgjørelsen.
Hva?
Bare la disse menneskene dø?
Du innser hvor gal du høres ut? Drepe oss alle sammen med kopper.
Tror du jeg vil la deg gjøre det? Jeg er sønn av Wayward Pines.
Du er ikke bare sønn av Wayward Pines.
Hva skulle jeg ellers være?
Du er min.
Min sønn.
Og jeg oppdro deg til å bli like hardnakket som jeg er.
Alt som betyr noe for meg nå, er at vi ordner opp i feilen vår.
Jeg slutter ikke, jeg finner en utvei.
Du kan la meg dø av kopper, eller du kan drepe meg.
Hun har ikke smittet noen. Hun er fortsatt i inkubasjonsperioden.
Du reddet byen, dr. Yedlin. Du er en helt.
Kanskje de setter pris på deg for det.
Vi kan sette motgiften nå.
Det er din avgjørelse.
Husker du historien jeg fortalte deg før?
Historien om Wayward Pines.
Historien din.
Du fortalte meg aldri slutten.
Hadde du en?
Det spiller ingen rolle.
Eventyr er ikke sanne.
Det var bare fantasien min om hva dette stedet skulle være.
Jeg fortalte deg aldri om skrekken.
Ok.
Gutten var voksen.
Og han så på byen sin,
og han visste han kunne gjøre som han ville med den.
De ville ha mer.
Men dette mer tilhørte skapningene.
Da han innså dette, følte han seg alene,
og han ble veldig trist.
Og i sorgen husket han hvor spesiell han var.
Og så lukket han øynene,
og han ønsket...
seg nåde.
Er det ferdig?
Vi må snakke om hvem som skal ut i første gruppe.
Jeg vil ikke miste de mest verdifulle vi har her,
vi trenger noen eksperter i felten.
CJ vil insistere på å dra.
En ingeniør er bra å ha.
-Og i tillegg militær. -Jason.
Vil du snakke om det som hendte?
Går det bra?
Nei.
Jeg ser etter klokka mi.
Som om tiden har noe å si her.
Jeg fikk aldri en presang av faren min.
Ingen presanger til jul, ikke til bursdager, ingenting.
Jeg husker da moren min døde,
etter begravelsen gikk jeg for å ta ham i hånden.
Og han tok av seg klokken sin,
pensjonsklokken, for 40 års tjeneste på havnen,
"O Clancys 5:30".
Jeg tok aldri en øl sammen med faren min.
Og så kommer jeg, og der er han.
To øl der.
Så, hver torsdag, kl. 5:30.
Det var vår faste avtale.
Jeg har lurt på hva som skjedde den første torsdagen,
klokken 5:31.
Når han brukte mobilen jeg ga ham,
som han hatet så veldig, for å ringe meg.
Og, selvfølgelig, svarte det ikke der, fordi...
jeg hadde dratt.
Så, når ringte han politiet eller hvor lenge han ventet.
Kom han tilbake neste torsdag?
Jeg vet du ikke kan tenke på det, for hvis det knekker deg,
kommer du deg ikke videre,
men du må vite det...
Jeg glemmer det aldri.
sferastudios