Din episoadele precedente…
Au plecat.
Cei din oraș vor mânca în seara asta hrană adevărată.
Orașul începe să revină la normal.
Îmi poți îndruga orice povești vrei tu despre ce e aici.
Dar nu accept să mă trezesc în fiecare zi sub o dictatură.
Wayward Pines are nevoie de o nouă generație.
Voi toți veți avea onoarea de a fi părinții celei dintâi generații
de primi 100%.
Prima Generație nu-și rănește semenii. Așa am fost învățați.
Nu l-am rănit, l-am exilat. Aberii l-au rănit.
Nu contează decât că suntem aici.
Trebuie să vedem cum supraviețuim în Wayward Pines.
Spune-mi unde suntem. Spune-mi ce e cu gardul.
Vreau să știu ce-s monștrii ăia de dincolo de gard
și cum de un plod cretin face legea aici.
A fost o dată ca niciodată un oraș
aflat la sute de kilometri și mii de ani depărtare.
Iar orașul era împrejmuit de un gard.
Dincolo de gard colcăiau făpturi.
Creaturi îngrozitoare.
Aberații ale speciei omenești.
Dar înăuntrul gardului era un băiețel.
Fiindcă era prea mic, el încă nu știa
cât de deosebit este.
BUN-VENIT ÎN WAYWARD PINES
Care e situația?
Așteptăm.
Recepționați?
E liniște.
E doar o căprioară.
Să dea naiba, văd o căprioară!
Recepționat.
- Ai auzit veștile, doctore? - Mă tem că nu.
Cică aberii au șters-o de tot.
- Ar fi ceva, nu? - Chiar crezi că au fugit deodată?
Trebuie să tragi nădejde.
Altfel lumea o ia razna.
Nu vrei să sărbătorim cu un pahar la berărie?
Ies din tură în cinci minute.
Da, știu.
Ce se întâmplă în Wayward Pines rămâne în Wayward Pines.
N-are cum altfel, nu mai sunt oameni.
Nicăieri.
La propriu.
- Aberii nu au plecat de tot. - Dar s-au retras.
Mario a confirmat. N-au atacat și n-au fost văzuți de două zile.
De două zile? Mai e nevoie de teste.
Ochelarii cu termoviziune acoperă o rază de 50 km.
Focul a funcționat. Ne-am tot chinuit să găsim o cale de a-i ucide,
dar nu ne-am gândit ce i-ar speria.
Acum avem soluții, e motiv de bucurie! Vreau să știu ce e în afară.
- Acum trebuie încercat. - Tocmai ai trimis oameni acolo.
Dacă Ben Burke a murit…
ai ucis un membru din Prima Generație.
Lumea spune că fiarele alea au plecat.
- Ai auzit? - Da, la serviciu.
Că au fugit așa, din senin?
Poate Jason ne ascunde ceva.
De ce își pune lumea speranțe în puștanul ăla?
A fost pregătit pentru asta.
Ca un prinț?
- Uneori trebuie să mai lași întrebările. - Nu pot.
Nu e deloc ușor.
Ce s-a auzit?
E cineva jos.
- Jason! - Stai aici!
Bună, Jason!
Băiețelul fusese primul fiu născut în Wayward Pines.
Fusese crescut de un bărbat cumsecade și inteligent și de puternica lui soră.
Îl iubeau ca pe fiul lor
și l-au învățat lucrurile importante despre noua lume.
Ce curios ești!
Uite, el a fost contabil.
Dar în Wayward Pines îi vom da un atelier,
unde va face jucării pentru copii.
Asta-i va aduce bucurie.
Ea e Emily Martin.
Era ghid în sălbăticie și știa toate plantele și animalele
și cum să supraviețuiască în pădure.
Ce animale sunt acum?
Lumea e cu totul altfel acum.
- Ce vor face când se vor trezi? - Îi vom ajuta să se adapteze.
Unii se vor adapta. Nu tuturor le vine ușor.
Nu e firesc ce facem.
- CJ… - Ar trebui să știe.
Dacă chiar vrei să-l înveți, ar trebui să știe totul.
O să știi ce ai de făcut.
Fiindcă asta e lumea ta.
De aceea ai cea mai importantă sarcină dintre toate.
Tocmai a sosit. Veneam să vă chem.
L-am convins că poate primi înăuntru o asistentă bătrână pe timp de noapte.
- Pot rămâne. - Nu.
Nu e nevoie.
- E nevoie, Pam? - Nu.
Va fi bine.
Nu dormi suficient.
Mereu îmi dau seama.
Ce cauți aici?
Ne-am înțeles că o să stai în casa aia, iar eu n-o să te caut.
Nu am fost de acord.
- Au fost vremuri tulburi. - L-ai ucis pe Pilcher.
Da.
Și înțelegi de ce?
De ce mi-am ucis fratele?
Puiule, am privit atent.
M-am uitat cu mare atenție la tot ce a clădit David cu atâta trudă.
Și la deciziile foarte dificile pe care a trebuit să le iei.
Revolta recentă, crimele…
Ben…
- Ai uitat cum te-am crescut? - Nu.
Nu?
Am citit planurile lui Pilcher.
Plantăm mai multe culturi, sporim siguranța și devenim mai puternici.
După ce ne înmulțim, clădim așezări dincolo de gard.
Asta a vrut dintotdeauna!
Eram cu David când concepea planurile astea.
Știu fiecare pas pe de rost.
Mă lași să te îndrum?
Ce-ar spune ceilalți
dacă te-aș primi înapoi acum?
Că marele lor lider evoluează.
Așa te vreau, băiatul meu!
Da!
Ce festiv!
Pe cine mai execută azi?
- Cine e? - Cică cea care l-a ucis pe Pilcher.
Pam Pilcher?
- Era fratele ei. - Și-a ucis fratele?
Da, pentru a salva orașul. A pus umărul la clădirea lui.
Cică locuiește în casa aia sinistră de la periferie.
Mulți știți deja de ce suntem aici. O veche prietenă ni s-a alăturat iar!
Unii probabil o știu drept „Mama orașului”.
Pam Pilcher a fost pusă la încercare în Ziua Invaziei.
A trebuit să ia o decizie în doar câteva clipe.
Cu toții plângem pierderea fostului nostru lider,
dar și continuăm să evoluăm.
Cu timpul, ne vindecăm.
Viitorul nostru depinde de extindere.
De extinderea dincolo de Wayward Pines.
Dar supraviețuirea noastră depinde de cât de uniți suntem.
Mă simt binecuvântat să o am din nou pe Pam alături
când pășim cutezător către viitor!
Am ales să iert.
Așa ar trebui să facem toți!
- Dră Pilcher! - Mă bucur să te văd!
- Mă bucur că te-ai întors, Pam. - O să bem ceva într-o seară.
Nu promit nimic, să văd ce program am întâi.
- Oricând ai timp. - Bine. E cam dificil acum.
Mă rog, pentru mine.
Doctore Yedlin, arăți bine.
- Scuze, ne știm de undeva? - Da.
Ne-am cunoscut demult.
- Acum lucrezi aici? - Da. E un spital universitar.
Să te învăț ceva?
Ce anume?
Poate cum practicăm medicina aici, în Wayward Pines.
Ai fost îndepărtată cu forța.
Sunt vremuri grele pentru toți.
Nu-l știai pe David, n-ai cum să înțelegi. Nici nu erai aici. Mă rog, nu erai treaz.
Am auzit că te-ai împăcat cu soția.
Probabil e complicat pentru tine.
- Dar condimentează relațiile intime, nu? - Poftim?
E ca prima dată? După 2000 de ani, mă refer.
Încă nu v-ați „reconsumat” relația! Mii de scuze!
O să fii cam inutil pe aici dacă nu treci la treabă.
Ce vrei să spui?
Sigur n-am fost adus din Hawaii doar ca să-mi satisfac soția.
Hawaii!
Barmanul ăla făcea un Mai Tai bestial. Trebuie talent pentru așa ceva.
Eu și șeriful Pope abia ne trezeam dimineața.
Crezi că Hawaii s-a redus numai la tine?
Am o grămadă de treabă aici, așa că pălăvrăgim mai încolo, da?
Da, așa vom face.
Vreau raportul pe birou.
'Nțeles, să trăiți!
Iar băiatul a crescut.
A explorat, a studiat și a învățat cât de mult a putut.
Pe măsură ce creștea, lumea începea să-i pară tot mai mică.
Cerul era mai aproape.
Copacii păreau a se micșora.
Se simțea sufocat de gard.
Voia să meargă semeț, să simtă depărtarea.
Voia să descopere noi tărâmuri.
Ia te uită ce trudește el aici!
Dar petrecerea e dincoace, amice.
Nu sunt prietenii mei, tu i-ai pus să vină.
Ba au venit de bunăvoie!
Cine nu vrea să sărbătorească ziua în care ai fost trezit?
Nu mă plac.
Ba sigur că da! De ce vorbești așa?
Jason, treci imediat la petrecere!
Are dreptate, te așteaptă toată lumea.
Asta spuneam și eu.
Vrei să te convingem? Poftim!
Șeriful Pope aduce înghețată cu aromă nouă numai pentru tine!
Ce delicios sună!
Pam, tu du-te și începe.
- Venim și noi imediat. - Mulțumesc.
Îți plângi de milă de ziua ta?
Da, știu cum e. Am pățit-o și eu de câteva ori.
Dar ea sigur n-o să se mulțumească doar cu o fețișoară tristă, nu?
Nu.
Știi, Jason, poți veni la mine oricând vrei.
Bine? Și îmi poți spune ce gândești și ce simți. Ăsta e darul meu pentru tine.
Și nu expiră niciodată.
Nu vreau tratament special.
Nu e tratament special, e dreptul tău.
- Ești fiul orașului Wayward Pines. - Toți cei din Prima Generație sunt.
Da, dar tu ai fost primul, nu?
- Și ești al lor. - Sunt părinții mei adevărați, nu?
Pam și David? Da, oarecum.
Și ce viitor minunat ți-au pregătit!
Nu te amărî din cauza copiilor.
Sunt prietenii tăi.
Ei știu că într-o zi, curând, se vor încolona în spatele tău.
Se fac pași prealabili traiului dincolo de Wayward Pines.
Nu e minunat?
Dar, pentru a fi o comunitate cât mai puternică posibil,
cei mai importanți pași vor fi făcuți chiar aici, de către voi toți.
Da!
Să fim pro „procreație”!
Nu-i așa?
Începem cu K.
Minunat!
Da, scumpo!
Credeam că suntem cuplați oficial după absolvire.
Oficial, da, dar unii prieteni ai voștri n-au mai avut răbdare, nu-i așa?
Mâna sus dacă ați început deja. Mâinile sus!
Înainte să începem, aș vrea ca Dana McKinnie, Julie Jackson,
Riley Ford și Lucy Armstrong
să-și ia lucrurile și să mă urmeze pe hol.
Fetelor, mergeți toate patru la bibliotecă,
unde dna Randolph vă va da câteva materiale de lectură deosebite.
- Suntem pedepsite? - Nu, scumpo.
Voi încă nu ați trecut prin „înflorire”.
Abia apoi veți putea lua parte pe deplin.
Până atunci trebuie să studiați, bine?
Bine.
DRAGOSTEA E ÎN AER! ADUCEȚI-VĂ APORTUL!
Foarte impresionant!
Pilcher ar fi mândru.
Nu știu dacă sunteți autorizată, având în vedere situația dv.
L-ai auzit pe Jason. Vrea să fiu primită cu brațele deschise.
Doar nu vrei să nesocotești ordinele?
- Nu. - Stai liniștit.
Pam?
Aici erai!
- Nu știam că avem programare. - Nici nu avem.
Sigur ai voie să intri aici?
Nu vorbi prostii!
Sunt cu totul impresionată de ce ai făcut aici.
În pofida impedimentului tău.
E o minune că ai scăpat cu viață.
Așa este.
Acum îmi petrec timpul studiindu-le obiceiurile.
Caut puncte slabe în codul lor genetic.
Mănâncă foarte mult timp și e foarte periculos.
Desigur.
E dificil pentru o hipnoterapeută.
- Jason pare să aibă încredere în tine. - Și în tine.
E penurie.
E greu să fii lider în vreme de criză. E epuizant.
Megan, știu că ai ținut la fratele meu.
Îmi pare rău pentru ce a trebuit să fac.
Te implor să înțelegi.
Îți respect decizia.
Dar n-o să mă prefac că te primesc înapoi ca pe vreo cine știe ce eroină.
Crezi că vreau să fiu felicitată pentru ce am făcut?
Poate vrei iertare?
Asta n-o să vezi de la mine.
Mai bine pleci.
Ai grijă de tine, Megan.
Intră!
Hai să te aranjez puțin, Theo!
Pam Pilcher.
- Ce e cu ea? - A zis că era în Hawaii când ne-au luat.
Unii au venit aici de bunăvoie.
- Cei care au crezut. - Și cei care nu?
Unde ți-e verigheta?
- Ce? - Verigheta.
Nu mi-au mai dat-o.
Mi-a mai zis că Hawaii nu s-a rezumat doar la mine.
Trecutul e difuz și pentru mine.
S-a întors! Fugiți!
UCIGAȘĂ
Deci cam asta a fost.
Nu mă așteptam să vii aici.
Da, spitalul…
Suntem într-o mare criză de personal.
Cu siguranță putem discuta asta mâine la spital.
Am bătut drum lung.
Nu era nevoie de vizită la domiciliu.
Cum e să fii nevoit
să cerșești iertare unui copil?
Așa te-ai întors, nu?
Orice regulă ai încălcat, ai făcut-o din omenie.
Am pus bazele.
Ai avut motivele tale să faci ce-ai făcut. În Ziua Invaziei, nu? Așa îi ziceți.
Nu a fost o invazie. David i-a lăsat să intre, o decizie…
neînțeleaptă.
- Ca și a mea. - Să-l împuști?
Pe propriul frate? De ce?
Cedase. Mintea lui o luase razna…
Mai dorești ceva, doctore?
Da, apropo de Hawaii, ai spus…
- Că nu pentru mine veniseși. - Am spus eu așa ceva?
Probabil selecția a fost infernală.
Ați investit o groază de timp în alegerea oamenilor și…
apoi pur și simplu ne-ați răpit.
Și iată-te aici, în viață!
Sigur ați respectat niște criterii cu privire la cei necesari aici și de ce.
Erau sute de doctori la Boston, dar m-ați ales pe mine.
Toți au fost aleși cu un motiv.
Un medic la întâmplare?
Și o arhitectă?
Îți mulțumesc pentru vizită, doctore.
Ai găsit ceva?
Ce e variola majoră?
De ce, lipsește?
Poate lipsește una.
Numără din nou! Îl sun pe dr. Yedlin!
După cum știți, planurile lui Pilcher sunt foarte precise.
Scrisese că trebuie să recucerim valea,
să căutăm apă potabilă în nord și să construim un perimetru mai mare.
Dar țin mult la intenția lui inițială.
Noroc că o avem pe Pam, care ne poate da detalii.
- Va ajunge curând. - De ce?
Fiindcă așa vreau eu.
- Primul grup pleacă săptămâna viitoare. - Ambițios!
Pam! Ia loc, te rog.
CJ, din prisma culturilor, cum e planul?
A durat mult până am găsit sol fertil prima dată.
- Vom căuta mai multă varietate acum. - Bine.
Mario, ai pe cineva în echipă care să…
Doctore, e o ședință închisă.
Ridicați-vă încet și ieșiți din cameră. Nu vă atingeți, nu atingeți nimic.
Tu să nu te clintești.
Ce se întâmplă?
A furat o doză de variolă de la laborator.
Ocrotești orașul și nu vrei să pățească nimic?
Fie, o să facem niște teste.
- Eu hotărăsc asta. - Doar un test pentru variolă. Ce zici?
- Te sedăm și te punem în carantină. - Nu e nevoie.
Dacă s-a injectat, îi poate infecta pe toți.
Vrea să ne omoare pe toți.
Wayward Pines trebuia să fie salvarea omenirii.
- Chiar este. - Ba nu, s-a terminat.
Ne sabotezi!
Fiindcă așa se termină povestea asta.
- Știu de când mi-am pierdut fratele. - Tu l-ai omorât!
Iar el, pe Ben Burke și nu numai!
Ne învrăjbim unii contra altora! Nu știm decât să urâm!
CJ, știi asta mai bine decât oricine.
Știi ce ai văzut, ce am făcut noi.
Ce s-a ales de visul nostru.
Scumpule, încerc să îți dau un dar.
Te-am crescut să fii lider,
iar acum te implor să-ți îndrumi oamenii către un sfârșit liniștit.
- Te-am primit înapoi. - Acum ia o decizie în privința mea.
Luați-o!
- Pericolul aberilor e eliminat. - Bine.
- Am învins. - Învins?
- Da. - Trădătorii nu mai sunt.
Teroriștii lui Kate. Am scăpat de ei. Unde e Pilcher? Voiam să-i zic și lui.
Jason…
Nu!
- Pentru asta m-ai pregătit. - Ba nu!
Ai avut dreptate. Viața lor e în mâinile mele.
Nu au apreciat, așa că a trebuit să-i ucid pe toți.
- Nu! - Sub ochii celorlalți, în genunchi.
Ce am făcut eu aici, ce-am făcut noi va rămâne în istorie.
Nu! Nu calea asta ți-o dorim!
Cum adică? Ce comunitate e asta dacă nu se încolonează după mine?
Cum îndrăznești?
E o tragedie să pierdem un suflet din cei puțini câți suntem!
Iar tu te bucuri?
Vrei să devii o legendă? Nu!
Nu! Noi nu te-am crescut așa!
Crima e lipsită de orice fărâmă de omenie.
Ai știut mereu?
Ce, puiule?
Că planul lui va da greș și că se va ajunge aici.
Nu am vrut să cred asta.
De asta ești aici.
Încă poți lua decizia corectă.
Care-i aia? Să-i las pe toți să moară?
Îți dai seama cât de dementă ești? Vrei să ne omori pe toți cu variolă!
Crezi că te-aș lăsa? Sunt fiul Wayward Pines.
Nu ești doar fiul Wayward Pines.
Ce altceva?
Al meu.
Ești fiul meu.
Te-am crescut să fii la fel de tenace ca mine.
Acum nu vreau decât să ne îndreptăm greșeala.
Nu mă voi opri. O cale tot voi găsi.
Așa că, puiule…
ori lași variola să mă omoare,
ori mă ucizi tu.
N-a infectat pe nimeni.
E încă în perioada de incubare.
Ai salvat orașul, doctore.
Ești un erou.
Poate te vor aprecia.
Putem administra antidotul.
Nu tu hotărăști asta.
Mai știi povestea pe care ți-o spuneam?
- Povestea orașului Wayward Pines. - Povestea ta.
Nu mi-ai spus sfârșitul.
Îl știi?
Nu contează.
Poveștile sunt povești. Așa îmi imaginam că ar trebui să fie orașul.
Nu ți-am spus niciodată despre grozăvii.
Bine.
Fie.
Băiatul a crescut.
S-a uitat la orașul lui
și a știut că va putea face orice dorește cu el.
Ei voiau mai mult.
Dar făpturile erau stăpâne peste „mai mult”.
Când și-a dat seama de asta, s-a simțit însingurat.
Și s-a întristat foarte mult.
Și, în tristețea lui, și-a amintit cât de deosebit este.
Așa că a închis ochii…
și și-a dorit…
iertare.
Gata?
Să discutăm despre cine pleacă în primul grup.
Nu vreau să n-am oameni de bază aici, dar e nevoie de experți pe teren.
CJ va insista să plece.
Și un inginer.
- Și soldați. - Jason!
Vrei să vorbim despre ce s-a întâmplat?
Bună!
Te simți bine?
Nu.
Nu-mi găsesc ceasul.
De parcă timpul mai înseamnă ceva aici.
Tata nu mi-a făcut niciodată cadouri.
Nici de Crăciun, nici de ziua mea, niciodată.
Când a murit mama…
după slujbă, m-am dus să îi strâng mâna tatei.
Și-a scos ceasul de la mână,
ceasul primit la ieșirea la pensie, după 40 de ani în port.
„Vii la O'Clancy la 17:30.”
Nu băusem niciodată o bere cu tata.
M-am dus și chiar era acolo.
Avea două beri pe masă.
În fiecare joi, la 17:30,
ne vedeam acolo.
Mă tot întreb ce s-a întâmplat în prima joi,
la 17:31.
Când m-a sunat de pe mobilul de la mine, pe care-l detesta.
Evident, n-a răspuns nimeni, fiindcă…
dispărusem.
Oare când a sunat la poliție? După cât timp?
S-a mai dus și joia viitoare?
Știu că nu te poți gândi la așa ceva fiindcă, dacă te macină,
nu-ți poți vedea de viață aici, dar vreau să știi că…
n-o să uit niciodată asta.
Subtitrarea: Adrian Bădițoiu