Tidigare på Wayward Pines...
De är borta.
Ikväll ska människorna från Wayward Pines få äta riktig mat.
Staden börjar äntligen börja komma ihop igen.
Du kan berätta hur många historier du vill om vad denna plats är.
Men jag accepterar inte att jag vaknar upp i en diktatur.
Wayward Pines behöver en ny generation.
Ni kommer alla få äran att uppfostra den första generationen
som består av 100% original.
Ingen annan första-gen kan skada en annan första-gen, det lärde vi oss.
Jag skadade honom inte. Jag fördrev honom. Abbies gjorde skadan.
Det enda som spelar roll är att vi är här
och vi måste lista ut hur vi överlever i Wayward Pines.
Jag vill veta var vi egentligen är, vill veta vad stängslet är till för.
Jag vill veta vad sakerna utanför stängslet är.
Och jag vill veta hur en minderårig idiot
får vara ledare över allt detta.
Det var en gång en stad,
hundra mil och tusen år härifrån.
Och runt staden fanns det ett stängsel.
Bortom stängslet, fanns det varelser.
De var hemska saker.
Mänskligheten misslyckad.
Men innanför stängslet fanns en liten pojke.
Och vad han inte visste än, eftersom han var för ung,
var hur speciell han var.
VÄLKOMMEN TILL WAYWARD PINES DÄR PARADISET ÄR HEMMA
Vad är statusen?
Väntar...
Uppfattat?
Helt tyst.
Inget förutom rådjur här.
Det finns ett jävla rådjur här ute.
Uppfattat.
-Hörde du nyheterna, dr Yedlin? -Tyvärr inte.
Folk säger att Abbies har dragit för gott.
Skulle inte det vara nåt?
Tror du verkligen att de bara sprang iväg?
Jag menar, man måste hoppas,
annars skulle folk bli galna.
Skulle du vilja ta
en drink med mig i öl-trädgården för att fira?
Jag stämplar ut vid fem.
Jag vet.
Jag menar, det som händer i Wayward Pines, stannar i Wayward Pines.
Jag menar det måste det, det finns ingen kvar. Någonstans.
Bokstavligt talat.
-Abbies är inte borta. -Men de har dragit sig undan.
Mario bekräftade det, inga attacker, ingenting på termiken på två dagar.
Två dagar? Vi måste utföra fler tester.
Termikerna täcker en radie på 30 mil, Kerry.
Eldkastarna fungerade.
Hela tiden har vi försökt lista ut ett sett att döda dem på.
Vi tänkte aldrig på vad som faktiskt kunde skrämma dem.
Vi har valmöjlighter nu, det är spännande.
Jag vill veta vad som är där ute.
Nu är det dags att försöka.
Vi har skickat folk dit ut.
Och om Ben Burke är död,
har du dödat en medlem av den första generationen.
I stan säger de att de där sakerna är borta.
-Hörde du det? -Folk talade på jobbet.
Att de bara sprang iväg?
Jason har kanske information vi inte har.
Varför har folk så mycket förtroende för det där barnet?
Eftersom han har förberetts för detta.
Som en prins?
Ibland måste du sluta ställa frågor.
Jag kan inte göra det.
Inget av detta är enkelt.
Vad var det?
-Det är någon där nere. -Jason.
Stanna här.
Hej, Jason.
Den lilla pojken var den förstfödde sonen av Wayward Pines.
Uppfostrad av en vänlig och smart man
och hans starka syster.
De älskade honom som de skulle sin egen son,
och lärde honom viktiga lärdomar om den nya världen.
Du är så nyfiken på dem.
Se den här mannen, han var en revisor.
Men i Wayward Pines, ska vi ge honom en liten butik,
där han kan göra leksaker åt barn.
Göra hans hjärta lyckligt.
Och detta är Emily Martin. Hon var en naturguide.
Hon kände till alla växter och djur
och hur man överlever i skogen.
Vilka djur finns det nu?
Det är en väldigt annorlunda värld nu.
Så vad kommer de göra när de vaknar?
Vi hjälper dem anpassa sig.
En del av dem kommer anpassa sig. Det är inte lätt för alla.
Det är inte naturligt det vi gör.
-CJ-- -Han borde veta.
Om du verkligen vill lära honom, borde han veta allt.
Du kommer veta vad du ska göra.
För detta är din värld.
Och det är därför du har det viktigaste av alla jobb.
Hon anlände nyss.
Jag kom för att hämta dig.
Jag sa till honom att det är okej
att släppa in en gammal sjuksköterska en mörk natt.
-Jag kan stanna. -Nej.
Det behövs inte.
-Eller hur, Pam? -Nej.
Vi klarar oss.
Du får inte tillräckligt med sömn.
Jag märker alltid det.
Vad gör du här?
Du och jag hade kommit överens.
Du skulle stanna i huset och jag skulle inte leta efter dig.
Vi kom överens om att vi inte var överens.
-Det var en svår tid. -Du dödade Pilcher.
Och förstår du varför?
Varför jag skulle döda min egen bror.
Älskling, jag har sett på.
Lagt mycket uppmärksamhet till allt
som David jobbade så hårt för att bygga.
Och till de mycket svåra beslut du behövt ta.
Den senaste tidens uppror, morden.
Ben.
Har du glömt...
-hur vi uppfostrat dig? -Nej.
Jag har läst Pilchers planer.
Vi planterar fler grödor, vi får säkerhet, vi blir starkare.
När vi blir fler, kan vi starta nya bosättningar
utanför stängslet. Det är vad han alltid velat.
Jag var med David när han gjorde de där planerna.
Jag kan varje steg, jag skulle kunna ta dem i mörkret.
Låter du mig guida dig genom detta?
Hur skulle det se ut,
om jag välkomnar dig tillbaka nu?
Som en stark ledares evolution.
Sådär ja, min grabb.
Det är festligt.
Vem avrättar de idag?
Vem är det?
De säger den som dödade Pilcher.
Pam Pilcher?
Hon var hans syster.
Hon dödade sin bror?
Hon gjorde det för att rädda staden. Staden hon hjälpt bygga.
De säger att hon bor i det där läskiga gamla huset
i utkanten av byn.
Många av er vet redan varför vi är här idag.
En gammal vän har återanslutit sig till oss.
Vissa av er känner till henne som modern av Wayward Pines.
Pam Pilcher testades på invasionsdagen.
Hon hade bara några sekunder på sig att göra ett val.
Vi sörjer alla vår forna ledares bortgång.
Men vi fortsätter även utvecklas.
Och med tiden kommer vi läka.
Vägen framför oss är beroende av vår utökning.
Vår utökning utanför Wayward Pines stängsel.
Men vår överlevnad, den är beroende av vår enade front.
Så jag känner mig personligen välsignad att ha Pam vid min sida
för att ta dessa djärva steg in i framtiden.
Jag fortsätter framåt med förlåtelse.
Och det borde vi alla.
Kul att se dig.
-Det är kul att ha dig tillbaka, Pam. -Ta en drink nån kväll, Arlene.
Ja, jag menar, jag kan inte binda mig. Jag måste kolla min kalender.
När som helst när du är ledig.
Okej, jag menar att det är tufft för mig just nu.
För mig i alla fall.
Dr Yedlin, du ser ut att må bra.
-Ursäkta mig, har vi mötts? -Ja.
Längesedan.
Du jobbar här nu?
Det är ett undervisande sjukhus. Skulle du vilja att jag lär dig något?
Vad skulle det vara?
Kanske något om
hur vi praktiserar medicin här i Wayward Pines.
Du tvingades att hålla dig borta.
Det var en svår tid för alla.
Du kände inte David. Du skulle inte förstå.
Du var inte ens här, eller du var inte vaken än.
Jag hör att du är tillsammans med din fru igen.
Måste vara komplicerat för dig.
Måste göra saker intressant i sängen, visst?
Ursäkta?
Det är väl första gången på 2000 år, så jag undrar.
Ni har inte åter-fullbordat ännu, jag är ledsen.
Du kommer vara ganska meningslös
här om du inte... kommer igång, du vet.
Så vad är poäng med dig?
För jag vet att jag inte togs från Hawaii
för att bara serva min fru.
Hawaii.
Den bartendern gjorde en så bra Mai Tai och det är skickligt.
Sheriff Pope och jag kunde knappt gå upp nästa morgon.
Tror du verkligen att Hawaii bara handlade om dig?
Jag har mycket ordna med här,
så vi kanske kan småprata senare?
Ja. Det gör vi.
Lägg rapporten på mitt skrivbord.
Aj, aj, kapten.
Och så växte pojken
utforskade och studerade, lärde sig allt han kunde.
Men som han växte,
började hans värld kännas mindre.
Himlen var närmare.
Träden verkade krympa.
Stängslet kändes fängslande.
Han ville gå rak i ryggen, han ville känna avstånd.
Han ville utforska nya marker.
Se på allt hårt arbete du gör.
Men festen är här borta, kompis.
De är inte mina vänner. Du tvingade dem att komma hit.
Klart de ville komma.
Vem skulle inte vilja fira dagen du väcktes?
De gillar mig inte.
Klart de gillar dig. Varför skulle du säga så?
Gå tillbaka till festen nu.
Hon har rätt, alla väntar på dig.
Det är precis vad jag sa.
Behöver du övertalning, kompis? Vad sägs om detta?
Sheriff Pope tar med sig en ny glassmak bara för dig.
Låter så gott!
Pam, varför går inte du tillbaka och börjar.
-Vi är där om en stund. -Tack.
Tycker du synd om dig själv på din födelsedag?
Jo, jag vet hur det känns. Jag har haft en del sådana själv.
Och jag slår vad om att hon inte tar sura miner som ett svar, eller hur?
Vet du vad, Jason? När du än vill, kan du komma till mig.
Okej? Och du berättar för mig vad du tänker,
hur du känner, det är min gåva till dig.
Och det finns inget utgångsdatum.
Jag vill inte att någon behandlar mig speciellt.
Det är inte speciellt. Det är din rättighet.
Som en son av Wayward Pines.
Alla från första generationen är av Wayward Pines.
Men du är den första, eller hur?
Och du är deras.
Vänta, de är mina riktiga föräldrar, va?
Sam och David, på ett sätt, ja.
Jisses, har de spännande planer för din framtid.
Och oroa dig inte för de där barnen.
De är dina vänner.
Och de vet att en dag, väldigt snart,
kommer de stå i led bakom dig.
Det tas utforskande steg
för våra liv utanför Wayward Pines.
Är inte det fantastiskt?
Men för oss att bli det starkaste samhället vi kan,
måste de viktigaste stegen tas precis här. Av er.
Det stämmer.
Låt oss sätta fort tillbaka i fortplantningen.
Har ni gjort inte det?
Vi börjar med K.
Utmärkt.
Ja, gumman?
Jag trodde att vi inte blev officiellt ihop-parade förrän examen.
Officiellt, ja, men en del av era vänner
har inte väntat så länge, eller hur? Visst?
Upp med handen om ni redan är på väg, upp med handen.
Innan vi börjar,
vill jag att Dana McKinnie, Julie Jackson,
Riley Ford och Lucy Armstrong
samlar sina saker och följer med mig ut i hallen.
Nu, om ni fyra tjejer går ner till biblioteket,
har mrs Randolph speciellt läsningsmaterial åt er.
-Är vi i trubbel eller något? -Åh nej, gumman.
Ni tjejer har bara inte upplevt er blomning ännu.
När nu har gjort det, kan ni till fullo delta.
Tills dess, studerar ni, okej?
Väldigt imponerande.
Pilcher hade varit stolt.
Är osäker på säkerhetsproceduren, med tanke på din situation.
Du hörde Jason. Han vill att jag blir välkomnad tillbaka.
Du skulle inte vilja bryta order, eller hur?
-Nej. -Det löser sig, hjärtat.
Pam.
Åh, där är du.
Jag visste inte att vi hade avtalat möte.
Det har vi inte.
Är du säker på att du får vara här uppe?
Var inte löjlig.
Jag är helt imponerad av vad du gjort här uppe.
Trots dina svårigheter.
Det är ett mirakel att du överlevt.
Ja, det är det.
Nu spenderar jag min tid med att studera deras vanor.
Letar efter svagheter i deras genetiska kod.
Allt detta tar lång tid, det är väldigt farligt.
Ja, självklart.
Svårt för en hypnotisör.
-Och Jason verkar lita på dig. -Och dig.
Ont om val här.
Det är väldigt svårt att vara ledare i kristider, det är utmattande.
Megan, jag vet vad min bror betydde för dig.
Och jag är så ledsen för vad jag behövde göra.
Jag ber dig förstå.
Jag respekterar det.
Men jag tänker inte låtsas välkomna dig hem, som om du är en hjälte.
Du tror att jag vill bli hyllad för vad jag gjorde?
Du kanske vill ha förlåtelse?
Det får du inte av mig.
Jag antar att det är bäst om du går.
Ta hand om dig, Megan.
Hej. Kom in.
Låt mig städa upp dig lite.
Pam Pilcher.
Vad är det med henne?
Hon sa att hon var på Hawaii när de tog oss.
En del av dem kom hit själva, du vet.
Folk som trodde.
Men de som inte gjorde det?
Var är din ring?
-Va? -Din bröllopsring.
De gav aldrig den till mig.
Hon sa också att Hawaii inte bara handlade om mig.
Det förflutna är fullt av luckor för mig med, Theo.
MÖRDARE
Hon är tillbaka. Kom igen!
Det var det.
Jag förväntade mig inte dig här ute.
Ja, ja, sjukhuset.
Vi har farligt lite personal.
Vi kan säkert diskutera det på sjukhuset imorgon.
Det har varit en lång promenad.
Det kräver knappast hembesök, doktorn.
Hur var det att behöva
be om förlåtelse från ett barn?
För det är så du kom tillbaka, visst?
Vilken regel du än bröt, var den inte riktigt human.
Jag hjälpte till att lägga grunden.
Så det fanns en orsak för vad du gjorde den dagen.
Invasionsdagen, va? Det är det du kallar den?
Det var ingen invasion.
David lämnade männen och hans val var...
mindre än vist.
-Mitt med. -Att skjuta honom i bröstet?
Din bror? Varför gjorde du det?
Han hade gett upp. Hans sinne hade knäckts...
Var det något mer, doktor?
Ja, Hawaii. Du sa att...
-jag inte var orsaken att du var där. -Sa jag det?
Det måste ha varit en jäkla valprocess.
Jag menar, all den tid du la ner på att välja folk och...
sen tog du oss bara.
Och här är du, vid liv.
Det fanns riktlinjer du följde?
Det måste det ha funnits.
Vem du behövde här och anledningar varför.
Hundra doktorer i Boston, och ändå valde du mig.
Alla valdes av en anledning.
En slumpmässig doktor?
Och en arkitekt.
Tack för att du kom förbi, doktor.
Hittade du något?
Vad är Variola Major?
Varför? Saknas det?
En kanske saknas.
Räkna dem igen, jag ringer dr Yedlin.
Som ni vet, är Pilchers planer väldigt specifika.
Han gjorde anteckningar om att återta dalen,
och gå norrut efter mer dricksvatten.
Att bygga en större omkrets.
Men hans ursprungliga avsikt är viktig för mig.
Vi har tur som har Pam som kan fylla i några detaljer.
Hon är här snart.
Varför?
För jag vill det.
Jag vill att den första gruppen går nästa vecka.
Det är ambitiöst.
Pam. Snälla slå dig ner.
CJ, så långt grödorna går, hur ser planerna ut för dig?
Det tog tid att hitta fertil jord första gången.
Vi gör en bredare stig, ser om vi kan testa större variation.
Bra. Och Mario, är det någon i ditt lag som...
Doktor Yedlin, detta är ett privat möte.
Jag vill att alla reser sig upp sakta och lämnar rummet.
Rör inte varandra. Rör ingenting.
Du. Du stannar precis där du är.
Vad handlar detta om?
Hon fick tag på smittkoppor. Hon tog det från labbet.
Du är så beskyddande mot staden, du vill inte att något händer den?
Visst, vi kommer ta några prover.
-Jag bestämmer om prover. -Bara ett, smittkoppor. Vad säger du?
-Vi söver och placerar dig i karantän. -Det kommer inte att vara nödvändigt.
Om hon injicerade sig själv, kan hon infektera alla.
Hon vill döda oss alla.
Wayward Pines skulle vara mänsklighetens räddning.
Det är det!
Nej, nej, det är över.
Du saboterar för oss.
Eftersom det är så historien slutar.
Jag har vetat det sen jag miste min bror.
Du dödade din bror!
Han dödade Ben Burke och hur många fler?
Vi vänder oss mot varandra. Allt vi verkar känna till är hat.
CJ, du vet detta bättre än någon.
Vad du sett, vad vi gjort.
Vad hände med drömmen?
Hjärtat, jag försöker ge dig en gåva.
Jag uppfostrade dig till att bli en ledare.
Och jag ber dig leda ditt folk till ett fridfullt slut.
Jag släppte in dig.
Och nu måste du ta itu med mig.
Ta henne.
Abbie-hotet är under kontroll.
Bra.
-Vi vann. -"Vann"?
Förrädarna, de är borta.
Kates leksaksbombare och deras hantlangare. Jag tog hand om dem.
Var är Pilcher? Jag ville berätta för er båda.
Jason.
Detta är allt du förberett mig för.
Du hade rätt, deras liv, de ligger i mina händer.
De tog det för givet. Jag var tvungen att döda dem, allihopa.
Framför varandra, på sina knän.
Vad jag gjort här, vad vi gjort, kommer bli historiskt.
Nej. Det är inte vad vi vill för dig.
Vad menar du?
Hur kan detta vara ett samhälle utan dem på led bakom mig?
Hur vågar du?
Det är tragiskt att förlora någon från vår lilla skara.
Du vill fira detta?
Bli en legend? Nej.
Nej, det är inte pojken vi uppfostrat.
Det finns inget humant i mord.
Visste du alltid?
Vad, gubben?
Hans plan. Att den skulle misslyckas. Att det skulle bli såhär.
Jag ville aldrig tro det.
Det är därför du är här.
Du kan fortfarande göra rätt val.
Vad?
Bara låta dessa människor dö?
Förstår du hur galen du låter? Döda oss alla med smittkoppor.
Tror du jag skulle låta dig göra det? Jag är en son av Wayward Pines.
Du är inte bara en son av Wayward Pines.
Vad mer skulle jag vara?
Du är min.
Min son.
Och jag uppfostrade dig att vara lika orubblig som jag.
Det enda som spelar roll nu är att vi fixar vårt misstag.
Jag tänker inte sluta, jag kommer att hitta ett sätt.
Du kan låta mig dö av smittkoppor eller så kan du döda mig.
Hon smittade ingen. Hon är fortfarande inom inkubationsperioden.
Du räddade staden, dr Yedlin. Du är en hjälte.
De kanske uppskattar dig för det.
Vi kan ge ut motgiftet nu.
Det är inte ditt beslut att fatta.
Minns du sagan jag brukade berätta för dig?
Sagan om Wayward Pines.
Din saga.
Du berättade aldrig slutet.
Hade du ett?
Det spelar ingen roll.
Sagor är inte på riktigt.
Det var bara min fantasi om vad denna plats borde vara.
Jag berättade aldrig verkligheten bakom skräcken.
Okej.
Pojken var uppvuxen.
Och han såg på sin stad,
och han visste att den var hans att göra vad han ville med.
De ville ha mer.
Men mer tillhörde varelserna.
När han förstod detta, kände han sig ensam,
och han blev väldigt, väldigt ledsen.
Och i sin sorg, mindes han hur speciell han var.
Så han slöt ögonen
och han bad om...
nåd.
Är det gjort?
Vi borde tala om vem som ska ut i den första gruppen.
Jag vill inte förlora våra mest värdefulla personer,
men vi kommer behöva experter inom området.
CJ kommer insistera på att gå.
En ingenjör skulle vara bra.
-Och militära. -Jason.
Vill du prata om vad som hände?
Är du okej?
Jag letar hela tiden efter min klocka.
Som om tid betyder något här.
Jag fick aldrig en gåva av min far i hela mitt liv.
Inga presenter på jul, födelsedagar, inget.
Jag minns när min mamma dog,
efter gudstjänsten, skulle jag skaka hans hand.
Och han tog av sig sin klocka,
hans pensionspresent för 40 år i hamnen,
"O Clancy's 17.30."
Jag hade aldrig druckit en öl med min far.
Så jag dyker upp och där är han.
Med två öl.
Så varje torsdag, 17.30.
Det blev vår dejt.
Så jag har funderat, vad hände den första torsdagen,
kl 17.31.
När han använde mobilen jag gett honom,
som han hatade så mycket, och ringde mig.
Och självklart var det inget svar för...
jag var borta.
När var det han ringde polisen eller hur länge han väntade.
Gick han tillbaka nästa torsdag?
Jag vet att du inte kan tänka på det för om det tar över dig
skulle du inte kunna fortsätta med din dag,
men du måste veta att...
jag glömmer det aldrig.
sferastudios