Det er år 4032.
Menneskehetens ødeleggelser av miljøet
har skapt evolusjonære avvik, kjent som abbies,
som regjerer over jorden.
En mann så katastrofen komme. Han skapte en ark for menneskeheten
og valgte ut noen få til å sove i 2000 år,
og trosse menneskehetens utryddelse.
Omringet av fjell og beskyttet av elektriske gjerder
gjør de siste gjenlevende menneskene på jorden
sitt beste for å overleve i en by med navn Wayward Pines.
Tidligere på Wayward Pines...
Jeg tror vi har et problem, Mr. Pilcher.
Kona til Ethan Burns kan komme og lete etter ham.
-Jeg vil avslutte dette. -Men det er gjort, Adam.
Jeg har noe jeg må vise deg. Det er Adam Hessler.
15. september. Ennå ingen tegn til overlevende.
Abbiene er borte.
Hei, Jason.
Du og jeg hadde en avtale.
Det er ingen kompromisser for dem som bryter reglene.
Opprøret er over.
Jason satte Ben på utsiden av gjerdet.
Ben!
VELKOMMEN TIL WAYWARD PINES HVOR PARADIS ER HJEM
God morgen, Wayward Pines.
Solen har stått opp til en ny dag.
Vi må feire fremgangen vår
og fortsette å leve som vanlig.
God morgen, Wayward Pines.
Vi har 25 gravide i tredje trimester.
34 i andre, og 19 i første.
I tillegg har vi ni kvinner som har blitt levedyktige denne måneden.
Det er fabelaktig.
Og forskningen i laboratoriet?
Jeg oppdaterer deg senere i uken.
Kanskje dr. Yedlin kan hjelpe deg med det.
Jeg vet ikke om dr. Yedlin har den type ekspertise.
Forskning på avvik krever mange års kjennskap
så vel som spesifikk bio-medisinsk bakgrunn.
Jeg tror studien av ham blir rask. Kanskje du kan gi ham beskjed?
Greit, jeg gjør det.
Vi bør legge en plan med dr. Yedlin også,
for å fullføre innbyggeropplæringen.
Høre om han har forslag til hvordan vi kan få opp tempoet.
Det er en god idé.
CJ.
Jeg trodde at dette møtet gjaldt avlingen.
At det gjaldt sikring av en permanent kilde til mat og vann.
Det handler om problemene som Wayward Pines står overfor.
Vi har mange av dem.
Ingen av dem betyr noe hvis vi ikke kan brødfø folket.
Vi er alle fortsatt her takket være deg, CJ.
Vi vet det.
Bli her, er du snill.
Når Wayward Pines vokser, Jason, må matforsyningen vokse med byen.
Vi må være grundige i valg av sted.
Kanskje i nærheten av den første, kanskje litt lenger unna.
Men vi må undersøke jorden, måle sollyset,
finne ut hvilke av frøene vi enda har i frøbanken som vil spire.
Vi kan lage vanningsanlegg, sørge for en vannkilde til.
Jeg forsto det slik at dette bare handlet om
å plante noen få rader til med mais.
Dette er en sjelden mulighet.
Nå som abbiene er på retrett, kan vi jobbe uten frykt.
Ta gode avgjørelser for landbruket som vil være til fordel for oss alle.
Det er fortsatt farlig.
Vi vet ikke hvor de har dratt, eller hvor lenge de blir borte.
Kerry har rett, dette lyder ambisiøst.
Kanskje vi må fokusere mer på å styrke det vi har i Wayward Pines.
CJs forslag er fornuftig.
Jeg sier bare at vi må tenke på hva Pilcher ville ønsket.
Vi må aldri avvike fra det.
Han ville ønsket at vi skulle overleve.
Og være modige som ham.
Hadde jeg ikke plantet der ute for tre år siden,
ville vi ha sultet nå.
Riktig.
Hvordan kan du være mot at vi sikrer oss mat?
Vi har den samme sikkerheten, til og med mer en høsterne hadde.
De kommer igjen så snart første del av studiene er fullført.
De drar ikke langt.
Jeg forstår bekymringene dine, Megan.
Vi må gjøre dette.
Enkelt.
-Er du fra Wayward Pines? -Hvor skulle jeg ellers komme fra?
Er du nomade?
Nomade, nei.
-Hvem har sendt deg? Pilcher? -Nei, Pilcher er død.
Hvem er du?
Kan du lette trykket fra kniven litt, kompis?
Jeg er ikke en av mutantvennene våre,
hvis du ikke kan se det. Vi er på samme side, tro meg.
Vær så snill.
Hvem er sjef?
Er det Pam?
Nei, Pam tok faktisk livet av seg.
Det er iallfall det jeg har hørt, ingen har sett henne på lenge.
Det er en guttunge som er sjef nå, han heter Jason.
Du kommer til å like ham.
Hvor i helvete er vi?
Jeg våknet opp i
en hule.
Legger de folk i huler?
De gjør mange ting.
Hvor skal du?
Vent, var det Pilcher som sendte deg? Hva gjorde du for å terge ham?
Ingenting.
Vi var en gjeng som ble sendt ut for å speide, og rapportere tilbake.
Se etter andre samfunn.
-Andre overlevende. -Ja, hvor mange fant dere?
Jeg fant deg.
Jeg ber Lucy om å vaske håret ditt.
Lucy.
Det er greit, kjære.
Jeg husker første gang jeg fikk min.
Det er virkelig skummelt.
Men du blir vant til det.
Hvor gammel var du da dere ble paret sammen?
Det var litt annerledes den gangen.
Vet du hva?
De ber deg om å møte noen gutter.
Og en av dem vil være virkelig grei.
Jeg vil ikke bli mamma.
Lucy.
Jeg kan ikke, jeg er ikke rede, vær så snill, ikke send meg tilbake.
-Jeg beklager. -Nei.
Du må gå tilbake.
Kjære deg, hvis du ikke gjør det så forstår de at noe er i veien.
Kom her.
Er du sikker på at de er borte?
Ikke sikker. Aldri sikker.
Det er betryggende.
De sender vanligvis en speider.
Ta speideren før de kan rapportere tilbake, så har du sjanse til å rømme.
Det er en metode for det.
Hvis folk lever lenge nok til å lære den.
Hva har du å fortelle?
Gruppe B.
Jeg våknet i paradis for rundt 5 år siden, tror jeg,
-litt før invasjonsdagen. -Var ikke dét jeg mente.
Hvorfor er du her ute?
Jeg farget utenfor strekene.
Høres strengt ut.
Ja, det synes jeg òg.
Du er fortsatt fri, eller?
Kommer an på.
Jeg skal hjem.
Jeg må treffe noen.
Men ikke så...
Du kan jo bare ende opp her ute igjen.
Synd.
Hjerter.
Greit.
Abbier.
Nei, det kan ikke være dem, signaturen er feil.
Vi går til gjerdet.
-Hei, Sanders, det er noen andre. -Åpne porten.
Kom igjen.
-Er dèt Hassler? -Kan være det.
Hvem er du?
Dr. Yedlin.
Hvem er du?
Hvorfor gikk du ut dit?
Hvor langt kom du?
Er vi alene?
Det er vel noe vi ennå ikke vet.
Vi vet det.
De er ikke våre fiender.
De skal erstatte oss.
Hva betyr det for noe?
Har du smerter?
Legg deg.
Adam Hassler.
-Hvordan går det med ham? -Det må du spørre ham om.
Han snakker ikke egentlig med oss, nå.
Derfor spør jeg deg.
Og jeg er legen hans, så jeg snakker heller ikke.
En liten ting som kalles den hippokratiske eden.
Vi lever i en annen tid, nå.
Noen av de gamle reglene gjelder ikke.
Er han stabil, doktor?
Mentalt sett, mener jeg.
Hvilken del av det jeg sa var det du ikke forsto?
Jeg forstår din stilling.
Men Adam Hassler er en helt.
Pilcher sendte ut et dusin nomader
i et dusin retninger utenfor gjerdet,
for å rapportere tilbake om alt.
Adam er den eneste som har kommet tilbake.
Dette er fabelaktige nyheter for Wayward Pines.
Vi må få vite det han vet,
selv den minste flik av informasjon...
Så spør ham, da. Spør ham.
De kommer til deg når de er syke.
Stemmer ikke det, dr. Yedlin?
Det er da du tar deg av dem. Det er da de forstyrrer deg.
Hvis de forstyrrer deg.
Det kan være vanskelig å si med manerene dine.
De er mitt ansvar hele tiden.
De er liksom min utvidete familie.
Som Pam Pilcher, mener du?
Det vet du ingenting om.
Jeg vet at hun er død.
Jeg er bekymret for dem alle.
De holder meg våken.
Og jeg gjør hva som helst for å beskytte dem.
Jeg tar de vanskelige valgene.
Ville du gjort det?
Mr. Hassler.
Jeg trakk i noen tråder
og fikk en gratis klipp til deg.
Og jeg var heldig nok til å skaffe deg en deilig voksing,
og manikyr og pedikyr.
Men kanskje vi på dette tidspunkt burde vurdere en ny plan.
Vent, det er her jeg skal bygge samfunnet vårt.
Og lede menneskeheten ut av mørket.
Når vi våkner fra søvnen og kommer tilbake til vår verden,
skal de første generasjonene lede oss,
og danne sine egne familier.
Drømmen om en jordklode som befolkes på ny, lever.
Og den begynner her i byen som heter Wayward Pines.
Furuer, trær som varer alltid
Furuer snakker ikke om fortiden
Furuer, barnålene deres stikker hardt
Furuer, de ga oss en ny start
Dere lukter så godt
Vi lager deres treverk
Dere gir oss skygge Planene vi lager
Vi ser til At vi aldri skilles
Furuer
Lucy.
FURUER! EN MUSIKALSK FEIRING
Lucy, vennen.
Er alt i orden?
Jeg har sett at du har vært ofte på toalettet i det siste.
Bare noe jeg har spist, madam.
Ja vel.
Hei, hva ville Clear og Severe?
Hva er i veien?
Jeg tror hun vet det.
Ikke vær redd. Jeg sier ingenting.
Adam.
Det er deg.
Hvor er Ethan?
Ethan er borte.
De har akkurat satt Ben utenfor gjerdet.
Har du sett ham? Lever han?
Jeg så ham ikke.
Din jævel.
Da du sendte Ethan hit...
Du visste det hele tiden.
Du jobbet med Pilcher
og du visste om dette stedet, og du var med på det.
Familien min er borte på grunn av deg.
Vi stolte på deg.
Opp og hopp.
Jeg kunne bare ikke vente med morgen-scoopet mitt.
Jeg burde ha skiftet låsene.
Jeg har nøkler, de åpner mye her i byen.
Ungene blir glade for å se deg igjen.
Hva er dagens smak?
-Mais. -Virkelig?
Jeg satset mer på anger.
Hassler snakker ikke, og Jason lurer enda på hva han skal gjøre med deg.
Han vet om våpnene, granatene du stjal,
og at lojaliteten din til første generasjon kunne tøyes.
Og så verdt å straffe.
Men, at du overlevde gjorde deg til en helt.
Og ting begynner å roe seg.
Jeg skal ikke lage problemer.
-Hvor lenge? -Jeg vet ikke,
til vi går tom for iskrem?
Jeg ville ikke ha spøkt om dette, Xander.
Vi gir deg en ny sjanse, for tiende gang.
Jeg forstår, ingen kamp, jeg skal ikke provosere frem en.
Og hvordan vil du more deg?
Men, hvordan kom du deg hit?
Hjalp Hassler deg?
Fikk du sett nøye på den fyren?
Han kan ha vært på vei inn igjen, men det var heldig at jeg fant ham.
Du skjønner,
de er ikke bare dumme dyr, Kerry.
Det er en metode med dem,
hvis du lever lenge nok til å lære den.
Du lærte altså noe om dem?
Noe som kan hjelpe oss.
Jeg skal gi Jason full rapport.
Jeg kan snakke med Adam, også, hvis det er det du vil.
Vi har utviklet et slags bånd der ute.
Hvis det er noe du tror kan hjelpe min stilling her omkring.
Skal de erstatte oss?
Det var det han sa.
Adam Hassler sa det.
Jeg synes du burde si noe, Theo.
Pilcher kalte dem abbier, fordi de er aberrasjoner, avvikere.
De skal ikke være klodens fremtid.
Og nå plasserer de visst folk utenfor gjerdet.
Jeg synes du skal si det til Jason.
Jeg legger ikke min skjebne i hans hender.
Det gjelder vel ikke bare din skjebne?
Ikke noe er like mye Wayward Pines som litt fersk, varm karamell.
Takk for at du vil treffe meg, Frank.
Jeg vet det ikke er veldig kult å bli sett offentlig med læreren sin.
Jo, det er helt greit.
Vet du hvorfor jeg ba deg om å komme i dag?
For å minne deg om David Pilchers største gave til oss.
Gjerdet?
Liv.
Det er så edelt og så nødvendig, er du ikke enig?
Og vi må alle bidra.
Jeg ville minne deg på det, Frank.
En av akademiets regler er at det ikke skal være noen hemmeligheter
mellom medlemmer av første generasjon,
og absolutt ingen hemmeligheter overfor meg.
Skal vi tyste på hverandre?
Ikke bruk det ordet. Vi skal dele informasjon.
Vi skal være ærlige mot oss selv, og mot hverandre.
Hjelp meg med søsteren din, Frank.
Jeg aner ikke hva du snakker om.
Det er meg, Frank.
-Hun er ikke rede. -Det er ikke din avgjørelse.
Jeg lovet å beskytte henne, og jeg vil ikke...
Du beskytter henne, og det er beundringsverdig.
Særlig etter alt som har hendt med dere to.
Men hun blir voksen, Frank.
Hun blomstrer. Hun blir en kvinne,
og det er noe som burde feires.
Og vi oppmuntrer bare
til en naturlig måte å leve uten restriksjoner på,
og hennes sjanse til å tjene et større mål.
Jeg vet du vil gjøre det beste for henne.
Men nå må dere to gjøre det beste for Wayward Pines.
Abbiene er borte, doktor.
Kanskje ikke for alltid, byen kan fortsatt være i fare.
Men jeg forstår bekymringen din.
Vi har en sjanse til å sikre fremtiden vår.
Begynne å forme den nye veien.
Hør.
Jeg vet jeg er ny her.
Men jeg så dem bygge stiger med kroppene deres.
Det er problemløsing, det er samfunnsstruktur.
De er villige til å ofre seg.
Du undervurderer dem, utsetter folket deres for fare.
Hvor lenge har du vært her, doktor? En uke, ti dager?
Tenk nå at du har vært her i ett år, fem år, ti år.
Bare forestill deg livet du hadde.
Menneskene du forlot.
De minnene begynner å blekne.
Og besøket i tankene dine, de som en gang ga deg trygghet,
blir ikke noe mer enn å sette blomster på graven.
Arbeidet vårt er viktig, ja.
Men det handler ikke om vann- eller mais- eller soyaprøver.
Vi går på utsiden av gjerdet i morgen, og blir der.
Det handler heller ikke om oss.
Det handler om menneskene vi forlater.
De som ikke kan bli med oss.
Ja.
Gjennom oss kan de se horisonten.
Og gjennom oss kan de håpe.
Får de reise?
Ja, spennende, ikke sant?
Vent litt.
-Lisa. -Jeg vil bli med deg.
La meg finne sønnen min, CJ.
Hva med ham?
Han er ikke mitt problem.
Vi drar.
Går det bra?
Jeg er fortsatt her.
Jeg antar at det betyr noe.
Ja.
Jeg ser at mannen din er våken eller tinet, eller noe.
-Lar han deg i fred? -Mannen din?
Nei, Jason, mener jeg.
Uklart.
Jeg sa jeg hadde informasjon om abbiene.
-Har du det? -Det må være noe.
Prøv å være grei, Xander.
Jeg prøver bare å overleve.
Ja, det gjør vi vel alle.
Huset spanderer.
Heldige meg.
Jeg lurer på om jeg skal kalle dem Wayward Fines.
Glimrende.
-Kom igjen, det er gøy. -Veldig sjarmerende.
Megan.
Kan jeg hjelpe deg?
Jeg snakket akkurat med Lucy.
Jeg ser det. Om hva da?
Hvis du må vite det, så minnet jeg Lucy på forpliktelsene hennes.
-Forpliktelser? -Ja, det er spennende, er det ikke?
-Lucy, du må komme med meg, vennen. -Nei, vær så snill.
Kan du komme ut litt, Lucy?
Prøv denne, den er virkelig bra.
Alle medlemmer i samfunnet vårt
har en plikt til å sikre menneskerasens fremtid.
Noen vil selvfølgelig mislykkes, som dine.
Derfor må vi oppmuntre første generasjon til å få barn
-så raskt som mulig. -Jeg forstår det.
Men du kan redde menneskeligheten
og prøve å bevare litt samtidig.
Forstår du at du ber barn om å bære frem barn?
Det er en overlevelsesstrategi som brukes i mange samfunn.
Primitive samfunn, Megan. Disse jentene burde ha et valg.
-Lucy har et valg. -Det har hun faktisk ikke, Rebecca.
Må jeg gå igjennom dette med deg?
Du får ikke såre henne.
Ingen står over reglene, du gir meg ikke noe valg.
Jeg skal treffe Jason om 30 minutter for en briefing om forskningen.
-Du vet at jeg må rapportere dette. -Rapportere hva da?
At Rebecca Yedlin ikke følger reglene.
Rebecca Yedlin må holdes øye med.
Vil du virkelig krangle om det, Megan?
For jeg vet ikke om du vinner denne.
Du er veldig selvdestruktiv, Rebecca.
Om du bare forsto det.
Kom inn, Lucy.
Du blir med meg hjem i kveld.
Jeg følger deg til skolen i morgen.
Vår verden.
Fortsatt vakker.
Vi setter opp teltene.
Hvorfor kom du tilbake?
Er det meg, prøver du å hjelpe meg?
Harvester er åpen.
Jeg vet hvordan det er.
Å se noe du ikke kan beskrive og som ingen vil tro på.
Å ane en slutt.
-Så du ham? -Ja.
Lucy skal bo hos oss noen dager.
Dusjen er oppe til venstre, jeg kommer om litt,
og viser deg hvor du skal sove.
-Hvor er foreldrene hennes? -De døde på invasjonsdagen.
Hun bor sammen med broren på skolen, med de andre foreldreløse.
Jeg passer på henne nå.
Hun fikk mensen for et par dager siden.
Og de ville overføre henne til fertilitetsprogrammet.
Den jenta?
Hun er elleve?
Jeg vet det.
Hvordan virker det?
Inseminerer de dem?
De setter dem sammen i par.
Og så setter de dem i en type avlsrom på skolen.
Jeg tror de gjør det på gamlemåten derfra.
Gamlemåten var en sekspakk og bilen til broren din,
godlukten til faren din og radioen. Ikke...
Hvem velger dem?
Hvem setter dem i par?
Jeg vet ikke, ikke én person, tror jeg.
Etter utseende eller... intelligens.
Kanskje størrelse?
Det er eugenisk, og det vet du.
Jeg er på din side, Theo, jeg er enig med deg.
Jeg prøver så godt jeg kan å beskytte henne mot det jeg kan,
så lenge jeg kan.
Derfor er hun hos oss.
CJ fortalte meg hvorfor de går ut.
Det gjelder ikke maten.
Han sa det er for å gi håp.
Som på en måte lyder fornuftig.
Men hver gang noe her virker det minste rasjonelt,
dukker det opp to ting som er helt ubegripelige.
Så vi snakker.
Og vi prøver å finne fornuft i det vi kan.
Praten handler om overlevelse, ikke om å leve.
Dette er ikke livet.
Arbeid hardt, vær lykkelig, nyt livet i Wayward Pines.
Hvor har du vært, Lucy?
Jeg vet at det var deg.
Hva snakker du om, Lucy?
Du sa det til henne. Hva om jeg fortalte ting om deg?
Hvilke ting?
Jeg hater deg.
Hør her...
VI ER FREMTIDEN
Oversatt av: Kari Bence