Este anul 4032.
Omul a distrus natura, iar asta a dus la apariția aberilor, aberații evolutive…
care stăpânesc Terra.
Un om a prevăzut această catastrofă.
El a creat o arcă a omenirii.
A ales câțiva pe care i-a supus criogeniei 2000 de ani
ca să evite dispariția speciei.
Înconjurați de munți și protejați de un gard electrificat,
ultimii oameni rămași pe Pământ
luptă pentru supraviețuire în orășelul Wayward Pines.
Din episoadele precedente…
Pilcher a trimis 12 nomazi în 12 direcții dincolo de gard și doar Adam s-a întors.
- Au plecat. - Rar avem ocazia asta!
Aberii au plecat, acum putem lucra fără teamă!
Vreau să vin cu voi. Ajută-mă să-mi găsesc fiul!
De fiecare dată când ceva pare să aibă noimă aici,
apar alte două lucruri care nu se leagă și pace!
Toți membrii comunității au datoria de a asigura viitorul speciei omenești.
- Lucy are dreptul să aleagă. - Ba nu are, Rebecca!
Nu vreau să fiu mamă.
Frank, ajută-mă cu sora ta.
I-ai spus!
Aberii au plecat, doctore. Avem șansa să ne consolidăm viitorul.
- Să ne croim o nouă cale. - Îi subestimezi.
- Nu te duce la muncă azi. - Îmi pare rău, trebuie.
Să mergem undeva!
În Galapagos sau la Machu Picchu.
Nu știu dacă vorbești serios sau nu.
Sunt serios. Locurile alea chiar există.
Sunt foarte departe.
Theo, ce zici de o plajă?
Hawaii?
Iubito, mergem în Hawaii.
Îmi dai estimările pentru proiectul Peterson?
Scuze, mi s-a zis să-i dau materialele lui Alex.
- Ce? Lui Alex? N-a fost pus la curent. - Cred că acceptă propunerea lui.
- Deci îmi fură proiectul? - Îmi pare rău.
Amână tot, convoc imediat echipa la o teleconferință.
E un bărbat în biroul dv. N-a vrut să aștepte la recepție.
Rebecca Yedlin?
David Pilcher.
Spune-mi, te rog, ăla e parcul Piers?
Tata mă ducea cu barca acolo.
- Dle Pilchner… - „Pilcher”. Poate ai auzit de cartea mea.
Criza viitorului, adaptarea omului la presiunea mediului.
Ce dorești?
Da, desigur.
Aș vrea să reflectezi la un proiect ambițios.
Un proiect istoric.
Ce fel de clădire ar fi?
Permite-mi să-ți spun la cină.
Montrachet.
Cel mai nobil vin alb de Burgundia.
Chardonnay-ul californian se poate bea direct din sticlă.
O satisfacție imediată, pe gustul americanilor.
Ar trebui să se aprecieze ce rezistă timpului…
ce dăinuie.
Teza mea de la Harvard.
N-am văzut-o de ani buni! Credeai că titlul tău e neinspirat?
De unde o ai?
M-am înconjurat cu oameni care știu să obțină ce doresc.
Teza e impresionantă.
- Îl admiri pe Henry Clubb. - M-a inspirat să fiu arhitectă.
- În 1856 a construit așezarea… - Orașul Octogonal. Da, știu.
A fost un eșec.
Într-adevăr.
Dacă am avea a doua șansă?
S-o luăm de la capăt…
cu o comunitate mică, înțeleaptă,
care să crească treptat,
până când ar deveni cea mai importantă comunitate din toate timpurile?
Ai vrea să faci parte din ea, nu?
- Oricine ar vrea. - Ai fi surprinsă.
Potopul se apropie, Rebecca.
Totul se va reînnoi.
Avem nevoie de o arcă și vreau s-o proiectezi tu.
- Ce-mi propui pare… - Nebunie curată. Da, știu.
Trebuie să te obișnuiești să fii privit ca un țicnit, ca un profet mincinos.
Poate fi apăsător pentru oricine.
Dar, dacă chiar crezi în ceva,
atunci lupți.
Voiam să spun că ce propui tu pare costisitor.
Aș fi dispus să plătesc oricât.
Sunt dispus să dau și ultimul ban.
Caut visători ca și mine.
Ești o visătoare, Rebecca?
Nu ai vrea să ai prilejul…
de a înălța orașul pe care l-ai visat dintotdeauna?
O moștenire fără seamăn.
BUN-VENIT ÎN WAYWARD PINES
- Am trimis echipajele. - Blocați Strada Principală.
- Să nu vadă nimeni! - Înțeles.
- Cum a intrat? Mai sunt și alții? - Încă nu știm.
De ce nu atacă?
Îl omorâm și căutăm și alții.
Mișcați-vă!
Să-l omorâm?
N-ar trebui. Ăsta e diferit.
Uită-te! N-am mai văzut o femelă până acum.
E un oraș.
Cu o Stradă Principală.
STRADA PRINCIPALĂ
- Aia e o berărie? - Da.
Am aflat de ce n-ai somn la ora 04:00. Din cauza berăriilor.
E menit să ofere fericire.
Tu lucrezi pe dinăuntru, eu, pe dinafară.
Munca noastră contează.
- Sunt doar puțin îngrijorat. - De ce?
Dl. Perfect îți prezintă lozul câștigător, cu un comision uriaș și-ți cere…
să construiești orașul ideal. N-are nicio noimă.
Nu vreau să suferi.
Știi și tu că Utopia nu există.
Mă lași, te rog? Vreau să lucrez.
Bună, Frank!
Simți că ești iubit? Ai bătut aberul ăla.
- De fapt… - Toate fetele au pus ochii pe tine.
E ciudat de pasivă de când a ajuns.
Nu sunt semne de malnutriție, radiografiile arată normal.
Dar abia am început.
Vrem să treacă efectele tranchilizantului înainte de a-i lua probe de sânge.
Ceilalți aberi par să se fi liniștit de când a venit.
Dar ar fi chestia asta.
Ce e?
Nu suntem siguri.
Nu are cauze naturale și nu e o cicatrice de la încăierări, ca cele de la masculi.
- Ar putea fi ceva antropologic. - Antropologic?
Nu sunt un trib dispărut, ci fiare.
- O să consult iar studiile lui Pilcher. - Dar n-a prea scris despre femele, nu?
Toți aberii care au năvălit în oraș în Ziua Invaziei erau masculi.
Evident, știam că există femele și, ca la orice specie, sunt diferite.
Dar nu știm cât de diferite.
Poate voi afla ceva care să ne ajute.
- Să-i înțelegem? - Să-i ucidem.
O dată pentru totdeauna.
Ține-mă la curent.
Margaret pare să se fi acomodat.
Margaret? Ai botezat-o?
Îmi botez toți aberii.
Ăla mare e Dennis. Era un bătăuș.
Ăla e Max, alt bătăuș.
- A detestat liceul. - Și eu.
Fosta mea iubită, când îmi ceream scuze, se uita fix la mine.
Așa că i-am zis „Margaret”. Îmi pare rău, Margaret.
Am căutat în tot orașul, nu am mai găsit niciunul.
- Bine. Și gardul? - E sigur.
- Explică-mi cum a ajuns un aber în oraș. - Poate a fost aici de la început.
E docilă și a stat ascunsă.
Sau a intrat când au plecat exploratorii.
- Sau a ajutat-o cineva. - Cine?
Mai cercetează.
I-ai putea ajuta cu mostrele de apă, dacă nu te superi.
Ai o lopată? Pot să vă ajut să săpați morminte.
De asta te-ai întors?
Să propovăduiești sfârșitul lumii? N-avem de gând să murim aici.
Când vor veni, n-o să mai conteze.
Pinii au o durată de viață de 5000 de ani.
E cumplit să trăiești mai mult decât ce te înconjoară, nu?
Da, natura e nemiloasă.
Nu mă mai întorc, CJ.
Nu știm sigur că aberii au plecat.
- Să ne întoarcem la adăpost. - Nu, m-am hotărât. Stau aici.
E mai sigur înăuntru.
Ben e aici.
Nu-mi mai părăsesc fiul. Încă sunt mama lui.
N-am nevoie să mă aperi.
Poate-i spui și lui asta.
Din cauza lui familia mea a murit.
Da, dar datorită lui ești acum în viață.
- Ești prima dată în Idaho? - Da, e superb.
Pe aici.
Acolo ne vom clădi viitorul.
Din păcate, va trebui să tăiem toți copacii, mai puțin pinii.
Îmbătrânesc mai bine.
Pare a fi un oraș acolo deja.
Curând va dispărea.
Vreau să-ți prezint și restul echipei.
Echipă, ea e arhitecta noastră, Rebecca.
- Bună! - Bună, sunt Megan.
Mi-au plăcut schițele.
Ai pus foarte elegant mașinile și garajele în spatele caselor.
Cum totul e aproape, nu e nevoie să mergi cu mașina.
E un mod foarte limpede de a încuraja socializarea.
Dar felicitări!
Mulțumesc.
Acolo vom construi „cartierul general”?
Da, am început deja. E pe celălalt versant al muntelui.
Vei avea destul timp să explorezi diseară, după cină.
MCCONIGLES ÎNGHEȚATĂ ȘI CIOCOLATĂ
- Bună, Jason! - Rebecca, după cum probabil ai auzit,
aberul acela era singurul.
- Asta e bine. - Tu ai proiectat orașul.
Am nevoie de ajutorul tău. Datoria mea e să ocrotesc orașul.
- Sigur gardul e impenetrabil? - Gardul e sigur.
- Și dacă te înșeli? - Murim.
Nu proiectul meu e problema aici, Jason.
Care e situația acasă?
E bună.
Bine.
Să înțeleg i-ai spus totul.
Nu e bine să ai secrete, Rebecca.
SALON DE ÎNFRUMUSEȚARE
ACADEMIA WAYWARD PINES
Vreau să mă reprogramez.
Ai vestiarul nr. 4. Incinta de procreare nr. 9.
- Sunt camere de supraveghere în incinte? - Da.
Incinta de procreare nr. 9.
ASIGURĂM VIITORUL SPECIEI OMENEȘTI
- Bună, Frank! - Bună, Meadow!
Ne așezăm pe pat sau cum?
Da, bine.
Frank, cred că ar fi mai bine să ne dăm jos halatele.
Da, sigur.
Bine.
Am uitat toată…
Știu că începe cu „K”, apoi cred că e „J”.
Uite schema acolo.
Așa, da.
Atunci hai să „K”.
Scuze!
- Scuze. - Te simți bine?
Da, am emoții puțin.
Putem trece direct la „P” dacă vrei.
Nu, dar tot aranjamentul ăsta…
Hai să…
- Las-o baltă! - Ce e?
Am înțeles, nu mă placi!
- Nu, stai puțin. Nu de asta… - Atunci de ce?
Ai dreptate, nu ne potrivim. Mie îmi plac blondele.
Da, poate nu te potrivești cu niciuna.
Stai liniștit, o să le spun.
E aici?
Da.
Dar e foarte ocupat.
Și, din păcate, nu primim pacienți noi acum.
M-ai chemat?
Am auzit că ați prins un monstru în centrul orașului.
Da, e încuiată în laborator.
- E încă în viață? - Da.
- De unde știi că e o femelă? - Nu trebuie să fii ginecolog ca să știi.
- Deci aveți un laborator? - Da, în munte.
Am studiat masculii, dar asta poate fi o mare șansă.
N-am mai prins femele.
- Nici n-am văzut vreuna. - Încă puțin mai la stânga.
Cine conduce echipa de studii științifice? O persoană cu pregătire adecvată?
- N-am cunoscut-o încă. - Nu ai nici tu pregătire.
Sau poate ești și veterinar și nu știu eu?
Trebuie cineva care știe protocoalele și etica medicală.
Dacă nu cumva astea sunt reguli „vechi”, care par a nu se aplica aici.
Facem abstracție de multe lucruri,
dar în acest caz, da, regulile vechi se aplică.
Minunat, atunci pune-mă în fruntea echipei de cercetare.
- Vă trebuie cineva calificat. - Aș putea.
Dacă susțin ideea și se materializează, s-ar putea să-i superi pe unii.
Excelent!
Spune-mi când vrei să începi și te prezint echipei tale.
Doctore Yedlin, intră, te rog!
Tocmai vrem să extragem lichid cefalorahidian. Vrei să asiști?
- De ce nu e sedată? - Studiem și reacția la durere.
Trebuie să știm dacă durerea e un factor inhibitor.
O monitorizați, dar nu vă atingeți de ea.
- Dr. Yedlin se va alătura echipei tale. - Voi fi șeful ei, cum ne-am înțeles.
- Jason știe? - E de acord.
Dr. Yedlin e un chirurg ilustru, care a primit numeroase premii și burse.
Cel mai bine pentru oraș e să învățăm cât mai mult și cât mai repede.
Vă las să lucrați.
Sunt sigură că un chirurg ilustru și o hipnoterapeută au multe de discutat.
- Pardon, a spus „hipnoterapeută”? - Am fost acum mult timp.
Am acumulat mulți ani de studii și cercetare de atunci.
Vin dimineață și stabilim o serie de protocoale adecvate.
Minunat, abia aștept!
Începe!
În primul rând,
vreau să spun că sunt încântat de munca pe care ai depus-o.
Când ne-am cunoscut, mi-ai spus
că vrei să arunci lumea în aer și s-o iei de la capăt. Crede-mă…
Ai început deja.
Schițele tale sunt incredibile.
Mulțumesc, David.
Mulțumesc.
Dar trebuie să fac o mărturisire.
Trebuie să înțelegi pe deplin anvergura planurilor noastre.
Sigur. Minunat!
Construcțiile după schițele tale vor începe mai târziu.
Când, peste un an?
Peste cinci?
Vinul ăsta, nerello, e de pe muntele Etna.
E preferatul meu, din podgoriile de pe versantul unui vulcan.
Ce anume face ca acest vin să fie atât de aparte?
Strugurii, producătorul sau poate clima?
Nu, solul.
E rezultatul a zeci, sute de erupții produse de-a lungul mileniilor,
care îi transformă încontinuu componența chimică și minerală.
Totuși, după atâta zbucium și frământare, după atâta violență și nimicire,
natura ne oferă acest dar minunat, o încântare pentru gusturi.
Timpul și locul…
au fost vitale.
Următorul cataclism e foarte aproape.
Nu putem să ne asigurăm supraviețuirea decât dacă evităm acest dezastru.
Am ales un grup de voluntari,
cu toții adepți deplini,
vor intra în capsule criogenice aflate chiar în acest complex.
Vom dormi în ele timp de 2000 de ani.
Potrivit algoritmilor, când ne vom trezi, primejdia va fi trecut.
- Și vom clădi Utopia noastră. - Utopia ta.
Pământul va fi pregătit pentru un nou început.
Rebecca, sunt convins că ai sute și mii de întrebări.
Te vom lămuri cu amănunte cu cea mai mare plăcere,
dar am considerat că e important în acest moment
să te pun la curent.
Sper că vei fi partenera și colega mea
și că vom fi împreună martorii renașterii lumii.
Sunt…
Sunt puțin copleșită.
Sigur, e o onoare să iau parte la acest demers și abia aștept.
Este un plan foarte îndrăzneț. E incredibil!
Bună! Cum a fost?
Nu pot.
Bec, spune-mi!
Dacă ai făcut o greșeală? Dacă, și ascultă-mă până la capăt,
dacă ai făcut o greșeală și nu găsești nicio cale de scăpare?
Nu e cine spune, nu?
Aș vrea eu.
Mă temeam că așa se va întâmpla.
Mai bine nu mă băgam.
Mă simt ca o ratată.
Nu e un eșec. Spune-le că te retragi.
Dacă se iau de tine, rezolv eu.
De la spital.
Trebuie să mă întorc. O scoatem noi la capăt. Crede-mă.
Azi-noapte am avut un vis.
M-am întors și am intrat în casă. Ben era acolo.
A dat fuga în brațele mele…
Ethan era supărat foc, dar s-a bucurat că venisem acasă.
Nu mă mai așteaptă nimic în orașul ăla.
Theresa…
Nu trebuia să veniți după el.
Puteam să am grijă de voi, dar ați ajuns aici.
Și tu, și Ben.
A trebuit să vin după voi.
Ce spui, Adam?
Am vrut ca Ethan să dispară.
Știu că am greșit și nu mă aștept să mă ierți.
Îmi pare rău.
Am fost în incinta de procreare cu Meadow.
N-am trecut de „K”.
N-am avut chef.
- Se mai întâmplă. - Meadow, Ashley…
N-am avut chef.
Nu știu ce să zic…
Te bagă în camerele alea și trebuie să ții minte pașii.
Credeți că de-asta, că am uitat niște pași?
Nu știu dacă nu cumva…
Crezi că ești gay?
Adică vesel? Deloc.
Dimpotrivă.
Nu mă simt deloc vesel acum.
„Gay” nu înseamnă doar „vesel”.
N-ai discutat cu nimeni?
- Ce să discut? - Despre homosexualitate.
- Dle doctor, vă rog… - Nu e nimic în neregulă cu tine.
Le spun că trebuie să-mi dați o pastilă.
Nu-mi puteți da o pastilă sau ceva?
- Liniștește-te! - Vă rog!
Uitați…
Spuneți-le că o s-o fac data viitoare, învăț toți pașii, fac tot! Vă rog!
- Nu-ți trebuie nimic. - Sunt reguli!
Trebuie să procreez! E obligația mea!
Dacă sunt bolnav și află că nu pot…
o să mă omoare.
N-o să permit așa ceva.
Rebecca?
- Spune-i! - Tu ce cauți aici?
Spune-i!
Sunt căsătorită cu Xander.
E soțul meu.
Am fost răpită…
și adormită.
Când m-am trezit, nu erai.
Eram singură în tot coșmarul ăsta.
Nu știam ce e aici, cum o să supraviețuiesc în orașul ăsta.
- Am crezut că ai murit. - Și te-ai măritat cu el?
- Ei ne cuplează, noi nu… - Tu să taci!
De când?
De un an, dar n-am mai fost împreună de șase luni.
Vai de mine!
- Theo, înțelege, te rog! - Ce să înțeleg?
Că te-ai măritat cu altul cât eu stăteam la congelator?
Sau că m-ai mințit de când m-am trezit?
Nu te-am mințit. N-am vrut să te copleșesc.
Dar m-ai tras în patul pe care l-ai împărțit cu el.
N-are nicio vină!
Theo!
Doamne! Ești teafăr?
Deci aici te ascunzi.
N-ai de gând să sari, nu?
Haios mai ești!
Te întrebi ce lume e acolo?
Mereu.
Ne spun să nu ne gândim la asta și chiar încerc să nu.
Dar uneori o văd în vis.
Visez că nu ne dirijează nimeni viața.
E o lume în care n-o să spăl părul altora toată viața.
Măcar tu ai slujbă.
Eu încă n-am primit.
Norocul tău.
N-aș crede.
- Îmi pare rău, Luce. - Știu.
Mi-e tare greu acum.
O să te apăr, Frank.
Ești surioara mea. Ar trebui să te apăr eu pe tine.
O să te apăr.
Mulțumesc.
PERICOL NU VĂ APROPIAȚI
Nu te teme, nu-ți fac teste acum.
Oricum încă n-am aflat nimic din ele.
Și presupun că o să vedem ce surprize ne rezervă cineva anume dimineață.
Nu trebuia să ne întâlnim.
Știai?
Pilcher credea că ne vom trezi și că voi veți fi dispărut deja.
Iar Pământul era iar al nostru.
Îmi amintesc că m-am trezit la spital pe o targă…
după ce fusesem atacată…
strivită și lăsată în voia sorții.
Înainte să-mi moară soțul…
a încercat să mă vindece.
Mi-e dor de el.
Vezi, încă am unele simțăminte.
De ce vorbesc cu tine? Doar nu mă poți înțelege, nu?
Ești doar o fiară.
Nu-i așa, Margaret?
Pot să plec.
Nu, nu e nevoie.
Mă gândeam la ziua în care s-a născut Ben.
Cum a ieșit…
țipând.
S-a uitat la mine…
și apoi, cu pălmuța lui…
m-a lovit peste obraz.
Asta a făcut prima dată.
Mă gândesc întruna la el.
Singur în sălbăticie, îngrozit!
Copilul nu trebuie să moară înaintea mamei.
Știu de ce nu vrei să te întorci în oraș.
Vrei să mori aici. Am trecut și eu prin asta.
În fiecare zi îmi spuneam: „Gata, așa o să sfârșesc.”
Dar m-am împăcat cu gândul.
Și nu mai am întrebări.
Am spus tot ce aveam de spus prin întoarcerea mea.
Vreau doar să mă ierți.
Suntem împreună forțați de împrejurări.
Da, îți pot vorbi.
Dar nu voi putea niciodată să te iert.
Rebecca Yedlin?
Bună! Eu sunt Xander.
REBECCA, OBIECTE PERSONALE
Vino cu mine.
Nu pricep.
Știu.
E foarte derutant.
Ai leșinat în timpul furtunii.
O să înțelegi curând. Îți promit.
E minunat, nu?
MCCONIGLES ÎNGHEȚATĂ ȘI CIOCOLATĂ
Nu.
Subtitrarea: Adrian Bădițoiu