Este anul 4032.
Omul a distrus natura, iar asta a dus
la apariția aberilor, aberații evolutive care stăpânesc Terra.
Un om a prevăzut această catastrofă.
El a creat o arcă a omenirii.
A ales câțiva pe care i-a supus criogeniei 2000 de ani…
ACADEMIA WAYWARD PINES
…pentru a evita dispariția speciei.
Înconjurați de munți și protejați de un gard electrificat,
ultimii oameni rămași pe Pământ
luptă pentru supraviețuire în orășelul Wayward Pines.
Din episoadele precedente…
- Îi vom proteja pe culegători. - Și aberii?
N-am mai folosit focul cu ei. Nu știm cum îl înțeleg.
- O să învețe la noapte. - Ardeți-i!
Am ajuns la oraș.
Pilcher a trimis 12 nomazi dincolo de gard și numai Adam s-a întors.
Ai știut de la început! Lucrai cu Pilcher!
- Vreau să renunț. - Nu se mai poate, Adam.
Mi-am pierdut familia din cauza ta.
- Spune-i. - Eu și Xander suntem căsătoriți.
E soțul meu.
Am auzit că ați prins un monstru în oraș.
E prima femelă pe care o vedem.
Ca la orice specie, femelele sunt diferite.
Nu sunt doar animale fără judecată. Au o strategie, dacă apuci s-o înveți.
Am curățat valea, dle.
Pornim în patrulă la sol, să confirmăm că perimetrul e sigur.
Liber!
Zona e liberă, dle! Putem începe construirea gardului.
Să facem un copil.
Noi doi.
Chiar?
Ești pregătit să ai un copil cu mine?
Am încurajat Prima Generație să procreeze. Cu entuziasm, chiar.
Suntem gata să dăm exemplu.
Un fiu conducător.
Sau o fiică.
Sau un fiu.
Un fiu și o fiică.
Ba patru copii!
Ce e?
Nimic.
Mă apasă multe, ca și pe tine.
E bine să poți spera.
- Ne merge bine. - La oraș te referi?
Încă avem probleme cu rugina, cu alimentarea cu apă și…
Mă refer la noi, Kerry.
Suntem o echipă grozavă.
Știam că ești alegerea ideală.
Deci cu ce vă servesc?
V-am gustat berea și e grețoasă de-a dreptul.
Habar n-am ce e cu sucul ăla de țelină.
Alege tu.
Ce ziceți?
Distilat din apă pură de Kentucky? Pe bune?
De unde-l ai?
L-a strecurat Hassler?
Eticheta e foarte reușită.
Din păcate, băutura a fost făcută de curând în pădure.
Scuze.
Știi ce lipsește aici?
Bețivanul orașului.
„Postul” e liber.
Să știi că te-am căutat.
M-am dat peste cap să te găsesc.
Știu că ai întrebări.
M-am săturat de secrete.
Ai încercat să faci un copil?
Trezirea, plecăm imediat!
Lăsați tot, n-avem timp!
- Doamne! - Repede! Haideți odată!
Ajutor!
Theresa!
Atenție, cetățeni!
Toți bărbații apți să se prezinte la unitatea de pompieri!
BUN-VENIT ÎN WAYWARD PINES
- Ce se întâmplă? - Ard lanurile!
- Ard? Cum așa? - Nu știm!
- Ne ducem acolo. - Cine?
Oricine poate.
Ajutor!
Du-te la spital. Ne vedem acolo. Văd cum pot ajuta aici. Tu du-te!
- Dre Yedlin, ajută-ne! Mergi cu mine? - S-au întors, așa e?
- Da, am văzut câțiva. - De ce trimiteți civili?
Soldații luptă cu aberii, civilii sting focul.
- Nu e totuna. - Dar tot vor muri.
Să lăsăm lanurile să ardă? Dacă pierdem hrana, suntem morți.
- Și exploratorii, CJ, camioanele? - Am pierdut contactul acum zece minute.
E nevoie de tine imediat la spital!
Atenție, cetățeni!
Toți bărbații apți să se prezinte la unitatea de pompieri!
Ar trebui să ne gândim…
- Te duci? - Ne trebuie arme.
- Ca să lupți cu ei? - Nu, ca să ne apărăm împotriva lor.
- Ne ajuți să intrăm? - În munte? Xander!
Nu vreau să te implic iar.
Încerc doar să evit un măcel. Am lucrat cu Jason. Nu e de încredere.
Dacă pierdem lanurile, pierdem tot!
Trebuie să-l stingem! Scoateți furtunurile!
Aduceți furtunurile!
Am adus bandaje, ser, copci. Sala de operații e gata.
Au zis să pregătim 20 de paturi! Chiar vor veni 20 de pacienți odată?
Mai mulți. Externează câțiva.
- Peste 20? - N-avem etichete de triaj.
- Ce? - Adu niște carioci, le scriem pe brațe.
Bună!
Încetați!
Ascultați-mă! Îi triez pe măsură ce vin și vi-i atribui.
Litere pentru fiecare culoare. „V” e verde, nu e grav.
Galben poate aștepta. Roșu e „urgent”. Negru e „decedat”.
Nu-i lăsați să se evalueze singuri. Ascultați-mă și păstrați-vă calmul.
Vreau să știți unde e tot ce ne va trebui.
N-am chef să vă duceți după cele necesare când am pacientul pe masă.
Le vom oferi îngrijiri cât mai bune câtor mai mulți.
Veți reuși.
- Vino! - Mă bucur să vă am alături…
- Gura, Oscar! - Am înțeles!
Mai aspiră!
Gata, coase-l! Următorul!
- E mort. - Urme de mușcături.
- Mai vin! - Avem nevoie de tărgi!
N-am nimic. Aberii au ajuns la lanuri.
- N-am nimic, ajut-o pe ea! - Galben! Opriți sângerarea din umăr!
Hipotensiune și tahicardie!
- Perfuzie! Ampicilină, două grame. - Nu mai avem perfuzii.
- Ești sigură? - Da.
- Respiră! Încet! - Semnele vitale scad!
Te cheamă Theresa, nu?
Uită-te la mine. Eu sunt Theo. Uită-te la mine!
Ai un plămân colabat, de-asta respiri greu.
O să te salvez! Nu te las, ai înțeles?
Doctore Yedlin, ajută-mă!
Inspiră și expiră încet.
Așa, inspiră și expiră! Nu te las!
Așa! Trebuie să-ți bag asta în piept. Va durea, dar o să poți respira. Gata?
- Dre Yedlin! - E mai bine.
Dre Yedlin!
De ce nu primează cei din Prima Generație?
Primează dacă-s pe moarte!
- Nu găsesc artera femurală! - Pune-i clemă!
Încerc, dar e prea mult sânge! Dre Yedlin, ocupați-vă dv.!
- Nu pot, am mâna într-un pacient! Poți! - Bine!
Apasă pe coapsă și găsește artera cu degetele. Bagă degetele!
Cred că am găsit-o!
Nu muta degetele până nu pui clema!
Am reușit!
Pulsul îi scade.
Nimeni nu putea prevedea ce s-a întâmplat.
Eu trebuia să prevăd.
Că vor arde lanurile?
De unde era să știi?
E o situație imposibilă.
Dacă nu mă încred în instincte,
în ce m-a învățat Pilcher, ce rost mai am?
- Trebuia să vă pregătesc mai bine. - Ne-ai pregătit.
Ai plantat lanurile.
Fiindcă nu crește nimic în oraș.
De ce, Kerry?
Ce are solul de aici?
De ce a omis Pilcher asta?
Ce i-am făcut solului?
Ce spune faptul că murim ca să avem hrană, ca să supraviețuim?
Cine naiba ești?
Credeam că ești născut să conduci orașul.
Instruit de Pilcher să îndrumi omenirea…
- Kerry! - Dar nu asta văd în fața mea!
Fiindcă nu văd decât slăbiciune.
Și frică.
Ești cel născut pentru a conduce?
- Da. - Atunci poartă-te ca atare!
Să nu te vadă cuprins de îndoială…
chiar dacă ești.
Doctore Yedlin!
Am fost cu pompierii.
Unul dintre ei m-a zgâriat.
Cum e maxilarul?
- Mă doare când zâmbesc. Asta voiai? - Printre altele.
Am lăsat-o pe soția noastră în biroul tău.
A salvat și ea câteva vieți în seara asta, dar o las să-ți povestească ea.
De vreme ce totul e pe față acum.
Apropo, primul pumn e gratis. Următorul o să te coste.
Încă-l mai iubești?
Căsnicia noastră a fost la început ca celelalte de aici.
Erau reguli, eram supravegheați.
Eram colegi de celulă.
Pe tine te-am ales înainte de asta.
Dle doctor Yedlin, avem nevoie de dv.
Nu e un răspuns.
Încearcă să nu te miști prea mult.
Ești medic?
Rezident-șef, da.
Dr. Yedlin mi-a spus mai devreme să închid o arteră femurală.
- Theresa. - Cine?
Theresa Burke.
Ar trebui să vă odihniți.
A murit?
Nu pot să vă spun asta.
Spune-mi odată.
Ar trebui să-i fiți rudă.
Aberii i-au atacat pe cei care aveau furtunuri.
Nu voiau să ne lase să salvăm lanurile.
Adică știau ce fac oamenii și i-au atacat intenționat?
Sunt convinsă că a fost foarte derutant.
- În beznă, în toiul luptei… - Știu ce am văzut, doamnă.
- Mi-am văzut oamenii murind. - Câți soldați avem?
Am pierdut jumătate din ei. Nu mai avem nici 20 de soldați.
Poate n-ar trebui să recrutăm așa de mult din Prima Generație.
Vom recruta mai mulți. E o onoare să lupți împotriva unui dușman real.
Dușmanul nostru real și-a atins scopul. Ne-a atacat sursa de hrană.
Scuze, dar vorbești de parcă au avut un plan!
Au dat foc în colțuri, să se răspândească mai repede!
- N-au mai folosit focul ca pe o armă. - În toți anii ăștia, nu.
Până am folosit focul contra lor la recoltă. De la noi au învățat.
- Au învățat și azi-noapte. - Nu mai vorbi de parcă-s oameni!
Când lanurile ardeau, Margaret era liniștită,
dar masculii din laborator erau agresivi, de parcă știau ce se întâmplă.
- Dacă au avut un plan… - N-au avut!
- Spune-mi cum sunt lanurile! - Au ars până la rădăcini.
Solul e pârjolit.
Putem însămânța abia peste câteva luni, chiar dacă ne lasă aberii.
- Deci nu avem decât hrana din depozit. - Plantează ceva ce crește repede!
- Nu va merge. - Ce-mi spui?
Că o să murim de foame?
Că toți oamenii de pe planetă vor muri de foame?
Cât?
Dacă nu se schimbă nimic…
nici șase săptămâni.
Azi jelim pierderea a 35 de concetățeni.
A 35 de membri ai speciei noastre.
E ușor.
E ușor să ne trezim dimineața și să uităm cine suntem.
E ușor să uităm că omenirea nu mai are o a doua șansă.
Că noi suntem aceea.
Noi suntem ultima șansă.
Mi s-a zis că lumea spunea povești.
Că omenirea a început doar cu doi oameni,
un bărbat și o femeie.
Acum suntem 1178.
Cred că, dacă ne-am înălțat din cei doi în trecut, ne putem înălța și acum.
Suntem speranța omenirii.
Vom supraviețui.
Pentru cei răpuși…
și pentru viitor.
Prezentați arm'!
Fiți gata! Ochiți! Foc!
- Poftim. - Mulțumesc.
Băieți, o Wayward Faină?
Adunăm armele rechiziționate din arsenal azi-noapte. O vreau și pe a ta.
„Rechiziționate”?
Nu, mă tem că nu știu la ce te referi.
Ia stai!
Adică armele cu care v-am salvat pielea? Da, am una.
N-o să descopăr că ai păstrat câteva?
Nu. Am rămas fără hrană. Aberii au omorât câteva zeci de oameni.
Doar n-o să lăsăm cetățenii să se apere singuri, nu?
E treaba voastră.
Felicitări, apropo.
Puteți răscoli pe-aici.
O zi bună.
Cămășile alea…
Mereu mi s-a părut ciudată culoarea lor.
Sunt brune.
Voi, Prima Generație, nu prea aveți habar de trecut.
Nu discutați trecutul și de-astea.
Am habar de trecut. Îl știu și pe al tău.
Ai fost dat afară din armată. Un traficant de droguri cu a doua șansă.
Pilcher i-a ales pe toți dintr-un motiv. În cazul tău, ingeniozitatea.
Dar n-o folosești ca să asiguri viitorul speciei, ci ca să-ți vezi interesul.
Cum merg „afacerile”, Xander? Unde găsesc niște pastile, niște rații?
Lumea se teme că nu e hrană. Sigur se poate scoate un ban.
Știu cine erai înainte.
Cât despre istorie… Știu că se repetă.
Dre Yedlin, cum se simt răniții?
Cinci sunt în stare critică. Azi am externat trei.
Vom avea o problemă și mai mare, anume medicamentele.
Steroizii, antibioticele, toate sunt periculos de puține.
Se pare că Mântuitorul tău, Pilcher, n-a adus destule
și nici nu s-a gândit cum să producă medicamente.
Cred că pot sintetiza o formă foarte rudimentară de penicilină…
Pilcher credea că vom trata otite și infecții în gât.
N-a prevăzut că vom avea atâtea răni de război,
nici că vom consuma medicamentele atât de repede.
- Dar ce a prevăzut? - Cât de grav e?
Nu exagerez când spun că o sinuzită ar putea fi curând fatală.
Tetanosul, categoric. Iar o gripă gravă ar face ravagii.
Trebuie o soluție la criza de alimente. Trebuie să trecem peste ea cumva.
- Aberii s-au retras iar… - Mă tem că s-a schimbat situația.
În ultimele două ore, aberii au intrat în valea de lângă gard.
Sunt în jur de 100 în zona adiacentă granițelor noastre.
Poftim, au învățat de la noi că lanurile sunt importante,
au folosit focul, au simulat retragerea, ne-au luat prin ambuscadă, ne-au izolat.
„Ambuscadă”, „retragere”! Sunt concepte pe care fiarele astea nu le pricep!
- Ne distrage de la problemele noastre! - Când îți dai seama că asta e problema?
Și ce vrei? Ca aberii să moștenească Pământul?
Ești doctor, nu consilier militar. Ar fi bine să nu uiți.
Cum supraviețuim?
SALONUL 1
- Îl așteptam pe Pilcher. - E ocupat.
Stai liniștit, n-am fost urmărită.
Știai dacă erai?
A zis că s-a rezolvat și așa este.
Ethan nu va fi o problemă pentru tine sau pentru noi. Locul lui e în viitor.
Ea e a ta. Poți avea viața pe care ți-ai dorit-o.
Am auzit c-ai vrut să renunți. De ce?
Parcă o iubeai.
Tot nu e corect.
ÎNCHIS - DESCHIS
Mi-a părut bine să te văd!
Mai doriți ceva?
Nu, mulțumesc!
Ce e în mintea ta?
- Zi-mi la ce te referi. - Te-am văzut pe alee.
- Jason te-a izgonit o dată. - Becca…
Da, am înțeles cu armele și te-am ajutat. Dacă le-ai păstrat sau ai furat pastile…
- Mere. - Poftim?
I-am dat mere.
Dale și soția lui au trei copii.
Mâncarea în plus din magazin le prinde mai bine lor.
Stau în banca mea.
Dacă vine sfârșitul lumii…
o să mor luptând.
N-a fost chiar nimic între noi.
Becca…
Știu că am avut probleme…
dar am avut și momente plăcute, știi bine.
Oamenii se schimbă.
Dorințele și nevoile lor se pot schimba.
Nu vor să fim oameni aici, dar…
se întâmplă.
Poate-ți întrebi celălalt soț dacă înțelege ce spun.
Și poate-mi spui când să mă întorc acasă.
Theresa…
Îmi pare atât de rău!
Nu trebuia să vii după Ethan.
Am vrut să fim împreună.
Îmi pare atât de rău că nu te-am putut proteja!
Că nu te-am putut salva.
Că te-am salvat.
Nu te teme.
La mulți ani, scumpule!
Doctore Yedlin!
Scuze, am început fără tine. Știu că ești ocupat.
E cumplit ce s-a întâmplat. Au murit atâția oameni!
O să murim de foame.
Atunci munca noastră este cu atât mai importantă.
Care e situația?
Fac un IRM,
conform protocoalelor foarte amănunțite pe care le-ai trimis.
Cum lanurile au ars și aberii se adună la gard,
trebuie să înțelegem de ce ea e atât de docilă,
iar ceilalți vor să ne ucidă.
- Nu-i așa? - Ba da, de-aia ți-am zis să faci asta.
Sunt convinsă că Margaret ne poate lămuri.
Sigur, e un animal, dar are ceva aparte.
Ce anume căutăm?
- Presupun că… - Girusul temporal.
E responsabil pentru gândire avansată, perspicacitate și comunicare.
Tot îmi vine greu să cred că asemenea creaturi…
Ce e?
Girusul frontal al unui cimpanzeu este cât o treime din al omului.
Al ei pare să fie dublu față de al nostru.
Crezi că ne poate înțelege?
Am…
Am un dormitor liber acasă.
Adică…
Nu…
Nu te-aș deranja…
M-am gândit…
să-ți ofer intimitate.
- Ai vreo durere, ceva? - N-am fost apropiați.
Te întreb ceva.
Ești singurul care a văzut cum trăiesc, cum se mișcă.
Ai văzut să comunice cumva?
Știu că sunt violenți, dar par să aibă un scop.
Am făcut niște teste pe femelă.
- Cred că… - Femelă?
De unde știi de femele?
- Au una în laboratorul din munte. - E o femelă de aber în oraș?
Are un semn în palmă?
E ca făcut cu fierul roșu.
Spune!
Suntem în siguranță, nu, doctore Yedlin?
Subtitrarea: Adrian Bădițoiu